УХВАЛА        
 
16 березня 2020року
м. Київ
 
справа № 643/10843/19
провадження № 61-4754ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби м. Харкова (далі - Московський ВДВС м. Харкова), про звільнення від сплати аліментів,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                    ОСОБА_2 , третя особа - Московський ВДВС м. Харкова, в якому просив звільнити його від сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 24 990 грн.
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 жовтня               2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, в задоволенні позову                                        ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що останнім не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог. Надані позивачем копії розрахункових квитанцій за період з                    02 листопада 2018 року по 04 березня 2019 року на загальну суму                    24 990 грн свідчать про перерахування коштів на банківський рахунок                     ОСОБА_4 , проте не доводять, що позивач таким чином сплачував аліменти. Зазначені грошові кошти перераховувались до ухвалення судом рішення від 17 січня 2019 року про стягнення з позивача аліментів і сплачувались не на користь отримувача аліментів - ОСОБА_2 , а на користь одного з синів. Визначити цільове призначення перерахованих коштів з наданих суду копій квитанцій не можливо.
 
10 березня 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Московського районного суду                              м. Харкова від 15 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків,                      якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Пунктом 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Московський ВДВС м. Харкова, про звільнення від сплати аліментів призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Предметом позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Московський ВДВС м. Харкова, є звільнення від сплати аліментів, тобто ціна позову в загальному розмірі становить 24 990 грн, яка станом на                01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа                 № 643/10843/19 є малозначною згідно з наведеними приписами                    ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

 
Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 рокупро можливість її оскарження до Верховного Суду з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене в малозначній справі.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
                                                              УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду                   м.   Харкова   від   15   жовтня   2019   року   та   постанову   Харківського 
 
апеляційного суду від 13 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Московський відділ Державної виконавчої служби м. Харкова, про звільнення від сплати аліментів відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов