У Х В А Л А 
Іменем України
24 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 646/4575/16-ц
провадження № 61-5637 ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» на постанову Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянас» про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2016 року ТОВ «Батріс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Альянс» про стягнення з заборгованість за договором купівлі-продажу машиномісця від 28 березня 2013 року в сумі 237712 грн. 36 коп., штрафу в розмірі 348744 грн., штрафу за несвоєчасне внесення платежів за період               з 11 жовтня 2015 року по 7 квітня 2016 року в сумі 12432,61 грн., інфляційних втрат в сумі 8061 грн. 87 коп., солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» 3% річних в сумі 5470 грн. 64 коп., стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» витрат по сплаті судового збору в розмірі 10712 грн. 03 коп.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між сторонами 28 березня 2013 року укладено договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 , загальною площею 15,8 кв. м., яке розташовано в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1 .
 Згідно п.2.2 договору сторони дійшли згоди, що повна сплата вартості машиномісця здійснюється покупцем шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок продавця. 
Оплата вартості машиномісця здійснюється у національній валюті України відповідно до графіку платежів, зазначеному в пункті 2.3 договору, сума чергового платежу повинна бути сплачена за курсом продажу доларів США, що склався на межбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню оплати покупцем чергового платежу. 
Посилався на те, що ТОВ «Батріс» належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та передав у користування відповідача машиномісце, проте остання здійснила лише часткову оплату його вартості у розмірі, еквівалентному 24 002,56 доларів США, у зв`язку із чим за покупцем утворилася заборгованість на загальну суму 613421,48 грн., з яких:-237 712,36 грн. - заборгованість за договором купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року;-348744 грн. - штраф у розмірі 40% від суми договору, 13432,61 грн. - штраф за несвоєчасне внесення платежів за період з 11 жовтня 2015 року по 7 квітня 2016 року, 8061,87 грн. -  інфляційні витрати, 5470,64 грн. - 3% річних.
Зазначив, що пунктом 3.2.3. договору визначено, що у разі прострочення покупцем оплати вартості машиномісця більше, ніж на 30 календарних днів, він сплачує продавцю штраф у розмірі 40% від суми договору, розмір якого станом на 29 березня 2016 року складає 348744 грн. 
Також зазначив, що абзацем 1 пункту 6.2 статті 6 договору передбачено, що у разі прострочення по сплаті платежів за машиномісце на термін більше ніж 15 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 0,1% від загальної вартості суми платежів за кожен день прострочення, що станом на 07 квітня 2016 року складає 114146,58 грн.
У зв`язку із викладеним ТОВ «Батріс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 237712,36 грн., штраф в розмірі 40% від суми договору, що складає 348744 грн., пеню за несвоєчасне внесення платежів за період з 11 жовтня 2015 року по 7 квітня 2016 року в розмірі 114146,58 грн., інфляційні втрати в розмірі 8061,87 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» 3% річних в розмірі 5470,64 грн. та судові витрати.
Рішенням Червонозаводського суду міста Харкова від 15 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору купівлі-продажу та наявність заборгованості.
Постановою Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року рішення Червонозаводського суду міста Харкова від 15 травня 2017 року скасовано, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю  «Батріс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» 16 256,09 грн., з яких:- штраф за несвоєчасне внесення платежів відповідно до абз. 1 п. 6.2. ст. 6 договору купівлі-продажу машиномісця від 28 березня 2013 року за період з 11 жовтня 2015 року по 23 березня 2016 року у розмірі 12 134,98 грн.; інфляційні витрати за договором купівлі-продажу машиномісця від 28 березня 2013 року за період з 11 жовтня 2015 року по 23 березня 2016 року у розмірі 2 509,46 грн.;3% річних за договором купівлі-продажу машиномісця від 28 березня 2013 року за період з 2 липня 2015 року по 23 березня 2016 року у розмірі 1 611,65 грн.
В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» судовий збір у розмірі 1 060,95 грн.
27 березня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу                                  ТОВ "Батріс" на постанову Харківського апеляційного суду від 24 лютого                      2020 року, у якій заявник просив судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.
Ухвалою Верховного Суду від 1 квітня 2020 року касаційну скаргу                          ТОВ «Батріс» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для надіслання на адресу суду уточненої редакції касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави) із зазначенням конкретного конкретних пункту (пунктів), на який (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтовано (мотивовано) наявності цієї підстави (підстав), та надання копій уточнених скарг відповідно до кількості учасників справи.
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга            ТОВ «Батріс», в якій заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в порушення норм матеріального права не застосував норми які мали бути застосовані до даних правовідносин, а саме: ст. ст. 526, 627, 628, 629, 655, 656 ЦК України. 
Так, апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування висновку наведеного у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у даній справі, відповідно до якого суд зазначив, що відповідач не у повному обсязі виконала зобов`язання з оплати вартості машиномісця, чим порушив положення статей 411 ч.5 та частини 1 статті 417 ЦПК України щодо обов`язковості висновків суду касаційної інстанції для суді першої та апеляційної інстанції.
Суд не врахував висновку щодо застосування пункту 1 статті 6 Конвенції,  викладеного у п. 25 постанови ВП Верховного суду  від 20 лютого 2020 року щодо обґрунтованості судових рішень, та не обґрунтував здійснений розрахунок заборгованості.
Такі порушення суд допустив також у супереч правової позиції щодо обов`язковості висновків суду касаційної інстанції, викладених в постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 759/19101/15-ц, та від 14 березня 2018 року у справі № 191/4771/16-ц та щодо порядку розрахунку заборгованості, який застосований у цих висновках.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження та про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження за касаційної скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» на постанову Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянас» про стягнення заборгованості (справа № 646/4575/16-ц)
Витребувати зазначену справу з Червонозаводського суду міста Харкова.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом повинен відповідати вимогам статті 395 ЦПК України у строк що не перевищує п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
 
Судді:                                                                                                      В. М. Сімоненко
                              
                                                                                                        С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                    Є. В. Петров