Постанова
Іменем України
 
29 квітня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 285/2445/18
провадження № 61-45537св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, головний державний виконавець Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катерина Анатоліївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» або Банк), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - Новоград-Волинський МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області) Пінчук К . А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та його скасування.
 
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити головному державному виконавцю Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пінчук К. А. вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання виконавчого напису нотаріуса за № 657 вчиненого 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., відповідно до якого звернуто стягнення на квартиру загальною площею 50,3 кв. м, житловою площею 34,9 кв. м, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , до завершення розгляду справи по суті.
 
Заява обґрунтована тим, що головний державний виконавець Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пінчук К. А. здійснює примусове виконання оспорюваного виконавчого напису. До моменту розгляду справи державний виконавець може звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У разі задоволення позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню буде ускладнено виконати таке рішення.
 
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року, заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено головному державному виконавцю Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пінчук К. А. вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання виконавчого напису нотаріуса за № 657 вчиненого 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., відповідно до якого звернуто стягнення на квартиру загальною площею 50,3 кв. м, житловою площею 34,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до завершення розгляду справи по суті.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У жовтні 2018 року Новоград-Волинським МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області із застосуванням засобів поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 . 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди при вирішенні питання про забезпечення позову не врахували положення частини восьмої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з якою не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, судом першої інстанції винесено ухвалу про забезпечення доказів у порядку статті 118 ЦПК України, а зміст ухвали передбачає забезпечення позову. Також заявник зазначає у касаційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції винесена в період коли державний виконавець Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пінчук К. А. перебувала у відпустці.
 
У січні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Свою позицію обґрунтовує тим, що заява про забезпечення позову подана з дотриманням вимог закону. Крім того, посилався на те, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку прямо передбачено пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року,витребувано копії матеріалів справи № 285/2445/18 із суду першої інстанції, надано учасникам справи строк для подання відзиву.
 
24 січня 2019 року матеріали справи № 2/0285/1061/18 та виділені матеріали надійшли до Верховного Суду.
 
Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1076/0/226-20 на підставі рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року матеріали справи № 237/1478/18 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України               (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460?ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (в редакції станом на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (в редакції станом на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами встановлено, що 12 липня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 287/1-484, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 100 000,00 грн зі сплатою 16 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 19 липня 2022 року.
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, 20 липня 2007 року між Банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого вказані особи передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 1.2 договору вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 130 000,00 грн.
АКБ «Укрсоцбанк» направив на адресу ОСОБА_1 лист-претензію від 16 жовтня 2008 року, у якому Банк вказав, що станом на 16 жовтня 2008 року позичальником порушені умови кредитного договору. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та відповідно до пункту 4.4 договору, ОСОБА_1 необхідно протягом 30 календарних днів повністю погасити прострочену та строкову заборгованість за кредитом в розмірі 94 791,66 грн, по процентам в сумі 6 513,63 грн, а також штраф та пеню в сумі 230,10 грн. Роз`яснено, що в разі непогашення протягом 30 календарних днів заборгованості по кредитному договору, до позивача будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу в судовому порядку.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, у січні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 11 грудня 2015 року становить 382 310,05 грн, з яких: 94 791,66 грн - заборгованість за кредитом; 117 181,27 грн - заборгованість за відсотками; 47 811,86 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 44 038,87 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 40 855,21 грн - інфляційні витрати за кредитом; 37 631,19 грн - інфляційні витрати за відсотками.
Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31 травня 2016 року позов Банку задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 382 310,05 грн та судові витрати.
ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу іпотекодавців ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 письмову вимогу від 11 жовтня 2017 року про необхідність в межах 30 днів сплатити заборгованість по кредиту, яка станом на 10 жовтня 2007 року складає 94 791,66 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 94 791,66 грн; строкова заборгованість за відсотками - 842,59 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 144 523,43 грн. Роз`яснено, що в разі невиконання вимоги Банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом подачі до суду позову, вчинення виконавчого напису нотаріуса. Зазначене вимога була направлена на адресу іпотекодавців 22 жовтня 2017 року.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 31 травня 2016 року залишено без задоволення.
17 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. видано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_2 з метою задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником його умов за період з 10 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2017 року.
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 березня 2018 року заочне рішення суду першої інстанції від 31 травня 2016 року змінено, зменшено розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 до 303 823,66 грн.
Ухвалою судді Верховного Суду від 30 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31 травня 2016 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 березня 2018 року.
Нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
 
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
 
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
 
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
 
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
 
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Враховуючи, що 04 червня 2018 року державним виконавцем Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пінчук К. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 657 виданого 17 січня 2018 року про звернення стягнення на квартиру, за адресою:  АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.
 
Крім того, як убачається з матеріалів справи № 285/2445/18, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 657, вчинений 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні позовних вимог до головного державного виконавця Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пінчук К. А. відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що ухвала Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2018 року містить найменування «ухвала про забезпечення доказів», проте за змістом відповідає ухвалі про забезпечення позову, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зазначене не є порушенням норм процесуального права, яке б призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Помилковими є також доводи касаційної скарги про неможливість заборони органам державної влади та/або органам місцевого самоврядування здійснювати покладені на них згідно з законодавством повноваження, оскільки частиною шостою статті 150 ЦПК України прямо передбачено можливість забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку.
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на неврахування судами положення частини восьмої статті 150 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають суті заявлених у цій справі вимог.
 
З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, які зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, власного тлумачення норм матеріального права, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи               (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд                  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення.
 
Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	   	
 	  О. В. Ступак       Г. І. Усик