Постанова 
Іменем України 
 
23 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 489/1046/18
провадження № 61-5101св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Установа «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в складі колегії суддів: Царюк Л. М., Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України (далі – Установа) про визнання звільнення незаконним, зміну підстав звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період хвороби, за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди.
Позовну заяву мотивовано тим, що він з 02 липня 2001 року прийнятий на посаду головного інженера ОКСа військової частини НОМЕР_1 , яка 01 грудня 
2004 року перейменована в Установу. З 01 січня 2017 року переведений на посаду начальника будівельно-монтажної дільниці № 6 та з 11 вересня 
2017 року призначений на посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника Установи, а з 18 грудня 2017 року переведений на посаду начальника Дільниці № 6 відповідно до наказу від 18 грудня 2017 року № 61-К. До 22 січня 2018 року він перебував на робочому місці та виконував свої посадові обов`язки, 
а з 22 січня по 02 лютого 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні 
в міській лікарні № 1. 05 лютого 2018 року на юридичну адресу Установи  засобами поштового зв`язку ним направлено заяву про звільнення з займаної посади з 05 лютого 2018 року за згодою сторін та копію листка непрацездатності. 14 лютого 2018 року ним отримано лист від 05 лютого 
2018 року № 25 та наказ від 19 січня 2018 року № 3 «Про звільнення 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » та трудову книжку, з яких йому стало відомо про його звільнення з роботи за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, тобто у зв`язку з втратою довір`я з боку власника або уповноваженого ним органу. 
Позивач зазначав, що звільнення його за вказаною підставою є незаконним, оскільки з моменту призначення на посаду начальника Дільниці № 6 він не підписував договір про повну матеріальну відповідальність та жодних матеріальних цінностей за актами приймання-передачі не отримував, його посадові обов`язки за посадою не були безпосередньо пов`язані 
з обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей. Крім того, підставою втрати до нього довір`я стало виявлення не облікованих будівель 
і споруд, але за період його роботи на підприємстві він жодного разу не мав допуску до бухгалтерських документів та не перевіряв правильність і повноту обліку товарно-матеріальних цінностей підприємства, оскільки такі дії не віднесено до посадових обов`язків начальника Дільниці № 6, територіально бухгалтерія підприємства розташована за юридичною адресою у м. Києві, а його робоче місце знаходиться у м. Миколаєві. Щодо функціонування на землях оборони в с. Горіховка незаконного фермерського господарства незрозуміло як це пов`язано з його посадовими обов`язками, оскільки не вказано точне місце розташування цих земель, яким чином встановлено функціонування фермерського господарства, які документи встановлюють незаконність його функціонування.
Проте, оскільки він не мав наміру продовжувати працювати і подав особисту заяву про звільнення з займаної посади з 05 лютого 2018 року, вважав за необхідне змінити дату і підставу його звільнення на частину третю статті 38 КЗпП України.
Незаконним звільненням йому завдано моральну шкоду, що пов`язана 
з моральними стражданнями з приводу втрати засобів для існування, авторитету серед знайомих та колег по роботі, було порушено звичайний уклад його життя.
У зв`язку з викладеним, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив суд: визнати його звільнення з посади начальника будівельно-монтажної дільниці № 6 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним, скасувати наказ від 19 січня 2018 року № 3 «Про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 », змінити підставу та дату його звільнення 
з пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України з 19 січня 2018 року на звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України – з дня постановлення судового рішення; стягнути середню заробітну плату за період хвороби (оплата листка непрацездатності) з 22 січня 2018 року по 02 лютого 2018 року включно, що дорівнює 7 790,00 грн; стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, а саме по 14 лютого 2018 року включно, що дорівнює 7 011,00 грн; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 
з 19 січня 2018 року по день ухвалення рішення у розмірі 34 276,00 грн, а також моральну шкоду в розмірі 45 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 
2018 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що згідно з наказом від 11 вересня 
2017 року № 35-к «Про тимчасове виконання обов`язків начальника ОСОБА_1 » він був керівником Установи та матеріально відповідальною особою.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2018 року скасовано, прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. 
Визнано звільнення ОСОБА_1 з посади начальника будівельно-монтажної дільниці № 6 Установи з підстави пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним. Скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Установи від 19 січня 2018 року № 3 в частині звільнення 
ОСОБА_1 з посади начальника будівельно-монтажної дільниці 
№ 6 Установи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України 
у зв`язку з втратою довір`я з боку власника або уповноваженого ним органу. Стягнуто з Установи на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 з посади начальника будівельно-монтажних робіт дільниці № 6 з підстав пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України є незаконним, оскільки при переведенні на зазначену посаду ОСОБА_1 не був ознайомлений 
з посадовою інструкцією, що позбавило його можливості бути обізнаним щодо його обов`язків під час перебування на цій посаді, з ним не було укладено договору про матеріальну відповідальність та будь-які товарні цінності під звіт йому не передавалися. Наданий відповідачем договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за 2014 рік укладався з ОСОБА_1 при виконанні ним трудових обов`язків на посаді заступника начальника Установи, тому не має правових наслідків для позивача при виконанні в 2017 році трудових обов`язків на посаді начальника дільниці № 6. Відповідачем не доведено, що саме дії позивача при перебуванні ним на посаді начальника дільниці № 6 призвели до наявності не облікованих будівель та споруд, інших товарних цінностей, незаконного їх використання протягом тривалого часу сторонніми особами та наявності на землях оборони незаконного фермерського господарства.
Аргументи учасників справи
У березні 2019 року Установаподала до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено незаконне рішення, неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, у зв`язку з чим скасовано судове рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону,.
Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Установи про визнання його звільнення 
з посади начальника будівельно-монтажної дільниці № 6 Установи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним, скасування наказу про його звільнення та стягнення 2 000,00 грн компенсації моральної шкоди, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1  на касаційну скаргу, в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій – без змін. 
Рух справи
УхвалоюВерховного Суду від 15 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
05 лютого 2019 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З 2001 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем 
Наказом Установи від 29 грудня 2016 року № 75-К ОСОБА_1 переведений 
з 01 січня 2017 року на посаду начальника будівельно-монтажної дільниці № 6, 
а з 11 вересня 2017 року призначений на посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника Установи та з 18 грудня 2017 року наказом відповідача від 18 грудня 2018 року № 61-К переведений на посаду начальника будівельно-монтажної дільниці № 6. 
Обов`язки начальника будівельно-монтажної дільниці № 6 визначені посадовою інструкцією, яка затверджена 08 серпня 2006 року, проте не містить даних про ознайомлення з нею ОСОБА_1 .
У 2014 році між Установою та ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, в пункті 1 «в» якого визначено, що працівник, який займає посаду заступника начальника Установи в відділі будівельно-монтажної дільниці № 6 приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому роботодавцем матеріальних цінностей і у зв`язку 
з викладеним зобов`язується вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей.
19 січня 2018 року наказом № 328 Управління начальника робіт Міністерства оборони України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (майстра будівельно-монтажної дільниці № 6) звільнено з займаних посад у зв`язку з втратою довір`я з боку власника або уповноваженого ним органу згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. У наказі зазначено, що під час інвентаризації наявності та якісного стану матеріальних засобів на дільниці № 6 «виявлено не обліковані будівлі та споруди – кам`яна двоповерхова технічна споруда, підземне сховище – ангар, чотири збірних ангара 9х20 м, сховище з металу, товарні станки, свердлильний станок, баштовий кран, вагон-битовки в кількості 16 шт., об`єкт незавершеного будівництва за відсутності договору підряду. При цьому чотири збірних ангара та сховище з металу використовуються протягом тривалого часу сторонніми особами для зберігання власного майна без укладення договорів зберігання та без оплати послуг. Крім того, на землях оборони в с. Горохівка Миколаївської області діє незаконне фермерське господарство. Зазначені порушення стали можливими внаслідок винних дій, недбалого виконання посадових (службових) обов`язків з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які безпосередньо обслуговують товарні цінності, їх дії дають підстави для втрати довір`я до них з боку власника або уповноваженого ним органу».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Cуду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, від 23 грудня 2015 року 
у справі № 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16.
Установивши, що  ОСОБА_1 не ознайомлено з посадовою інструкцією, з ним після призначення на посаду начальника будівельно-монтажної дільниці № 6 не укладено договір про матеріальну відповідальність та будь-які матеріальні цінності під звіт йому не передавалися, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову в частині визнання звільнення ОСОБА_1 з посади начальника будівельно-монтажної дільниці 
№ 6 Установи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним та скасування наказу про його звільнення.
За таких обставин апеляційний суд на підставі статті 237-1 КЗпП Україниобґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн компенсації моральної шкоди.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення 
в оскарженій частині ухвалено без додержання норм матеріального 
і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційного суду в оскарженій частині - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України про визнання його звільнення з посади начальника будівельно-монтажної дільниці 
№ 6 Установи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним, скасування наказу про його звільнення та стягнення 2 000,00 грн компенсації моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат