22-ц/804/1438/20 
                                                                                221/237/19 
                                               
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 квітня   2020 року                                                                                       м. Маріуполь

      Донецький апеляційний суд  у складі  колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів Мироненко І.П., Баркова  В.М., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Волноваська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 Волноваської районної ради Донецької області,  
відповідач – Управління  освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області,  
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення Волноваського  районного  суду  Донецької області від 17 лютого   2020 року,  ухвалене  у складі судді Мохова Є.І.,  в справі  за позовом  ОСОБА_1 до  Волноваської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5,  Управління освіти, сім"ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області про стягнення заробітної плати,
                                              В С Т А Н О В И В:
        У січні 2019 року позивач  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обгрунтувала наступним. Позивач працює в шкоді №5 на посаді вчителя географії. У квітні 2018 року вона була ознайомлена з попереднім розподілом її педагогічного навантаження на 2018-2019 навчальний рік у кількості 9 годин, з чим не погодилась та про що зазначила письмово. На початку навчального року у вересні 2018 року  їй було зменшено навантаження ще на 2 години (до 7 годин), з чим вона також не погодилась, оскільки вважає, що має отримувати зарплату не менше як за 18 годин  навантаження на тиждень, як передбачено Законом України «Про загальну середню освіту». Позивач згоди на зменшення  педагогічного навантаження не давала. Вважає, що незаконно не отримує заробітну плату за 11 годин щотижнево, оскільки її навантаження фактично складає   7 годин, хоча не бути менше 18 годин.  Просить стягнути з Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної адміністрації на свою користь заробітну плату за 11 годин щомісячно з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01 вересня 2018 року по день ухвалення рішення за позовом.
Рішенням Волноваського районного  суду  Донецької області від  17 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1   відмовлено.

Не погоджуючись  із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення  суду першої інстанції  скасувати, ухвалити нове рішення , яким задовольнити  позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції з порушенням вимог процесуального закону вирішив справу, не надав належної оцінки доказам, не врахував усіх обставин по справі. Позивач не мала можливості оскаржити накази керівництва щодо зменшення педагогічного навантаження, оскільки вони стосуються не тільки неї, а всього вчительського колективу навчального закладу.  Якщо суд вважав, що позивач невірно сформулювала позовні вимоги, то мав надати можливість усунути такі недоліки, заливши позовну заяву без руху. Але суд не дотримався положень процесуального закону. 
Суд не обгрунтував рішення з точки зору матеріального права.  
Отже, на думку позивача, судом не з`ясовано повно обставин по справі, які мають значення для вирішення такого спору, тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач скористався своїм правом на подання  відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що з заявленими заявником вимогами відповідач повністю не згоден, не визнає їх та просить  відмовити в задоволенні  апеляційної скарги в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідач повністю погоджується із висновками суду, які базуються на тому, що позивач не оскаржувала наказів про визначення педагогічного навантаження. Тому вимоги про отримання заробітної плати за роботу, яку вона не виконувала, є безпідставними. 
Щодо зауважень апеляційної скарги про те, що суд повинен був би роз`яснити їй, як правильно сформулювати позовні вимоги, то з огляду на статті 12,13 ЦПК України суд позбавлений такого права. 

   Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і  підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є викладачем географії у Волноваській загальноосвітній школі 1-111 ступенів № 5 Волноваської районної ради Донецької області (а.с.4-5).
Наказом директора Волноваської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №5 Волноваської районної ради Донецької області Аксьоненко Л.І. №71 від 4 квітня 2018 року «Про попередній розподіл педагогічного навантаження за 2018-2019 навчальний рік», відповідно до Інструкції про оплату праці педпрацівників та згідно протоколу з профспілкового комітету учбового закладу №2 від 19.03.2018 року, проведено розподіл навчального навантаження серед педпрацівників на 2018-2019 навчальний рік, згідно якого ОСОБА_1 отримала 9 годин на тиждень навантаження по географії (а.с.6-7)
При ознайомлення з наказом ОСОБА_1 вказала, що не згодна із ним. (а.с.7)
  Наказом директора Волноваської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №5 Волноваської районної ради Донецької області Аксьоненко Л.І. №175-к від 3 вересня 2018 року «Про затвердження тижневого навантаження вчителів у 2018-2019 навчальному році», відповідно до навчального плану та з погодженням голови профспілкового комітету учбового закладу ОСОБА_2 №6 від 31.08.2018 року, ОСОБА_1 отримала 7 годин на тиждень навантаження по географії. (а.с.8-10).  Позивач також письмово зазначила при ознайомленні з наказом, що не згодна із ним. (а.с.9). 
Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.  
    В свою чергу, суд,  зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина 5 статті 12 ЦПК України). 
           Згідно з положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.     
      При цьому в частині 3 цієї ж статті  зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 

     Суд першої інстанції, вивчивши матеріали  позовної заяви, встановив, що  позивач повно виклала в них обставини, якими обґрунтувала свої вимоги, зазначила докази, які на її думку підтверджують наведені обставини. Також додала до позовної заяви копії відповідних письмових доказів, інші витребувала у відповідачів через суд для долучення їх до матеріалів справи.
    З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
       Позивач у своїй позовній заяві вказала ті вимоги які вона вважає за необхідні для захисту своїх порушених прав, а також докази які вважає за потрібне надати суду, щоб на підставі цих доказів суд і мав робити висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.
            Отже, позивач на власний розсуд розпорядилася своїми правами, обрала спосіб захисту, і така позиція суду щодо її позовної заяви цілком відповідає положенням процесуального закону. Посилання в апеляційній скарзі на положення статті 185 ЦПК України, коли    суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, є недоречними. Так, в позовній заяві ОСОБА_1 достатньо викладений зміст позовних вимог: спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом, який не суперечить закону, і який позивач просить суд визначити у рішенні, та дотримані інші вимоги до позовної заяви, передбачені статтею 175 ЦПК України. 
Звертаючись до суду, позивач вказувала, що відповідачами порушені її трудові права  щодо виплати їй заробітної плати, межі якої  закріплені Законом України «Про загальну середню освіту». 
Відповідно до  ст.25 вказаного Закону,    педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності - час, призначений для здійснення освітнього процесу. Педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку, а також інші види педагогічної діяльності в такому співвідношенні до тарифної ставки: класне керівництво - 20-25 відсотків; перевірка зошитів - 10-20 відсотків; завідування: майстернями - 15-20 відсотків; навчальними кабінетами - 10-15 відсотків; навчально-дослідними ділянками - 10-15 відсотків; за роботу в інклюзивних класах (групах) - у граничному розмірі 20 відсотків. {Частину першу статті 25 доповнено новим абзацом згідно із Законом № 2541-VIII від 06.09.2018}
2. Педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності обсягом менше тарифної ставки, передбаченої частиною першою цієї статті, встановлюється тільки за його згодою.
Перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається у разі зміни кількості годин з окремих предметів, що передбачається робочим навчальним планом, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства України про працю.
Згідно з матеріалами справи педагогічне навантаження було визначено позивачу наказами директора шкоди від  04.04.2018 року та від 03.09.3018 року. 
Позивач зазначила, що не погоджується  з наказами, але не оскаржила їх в законом порядку. Більш того, зверталася до керівництва з заявою про встановлення певного графіку розподілу її тижневих годин уроків, тобто, фактично погодилася із таким варіантом педагогічного навантаження (а.с.106).   
Наказом від 11 лютого 2019 року ОСОБА_1 збільшено навантаження, але всього  на 1 годину, з чим позивач також не спорила (а.с.72). 
Як вбачається зі справи, керівництво навчального закладу, де працює ОСОБА_1 , за наявності трьох  педагогів, що мають право викладати географію,  і маючи за навчальним планом 22 години даного предмету, намагалося забезпечити навантаженням усіх вчителів, не скорочуючи чисельність штату (а.с.60-74, 90-104). При цьому, коли з`являлися  додаткові години , вони також були розподілені між вчителями з урахуванням конкретних обставин і професійних критеріїв.  Позивач з початку навчального року 2018-2019 працювала згідно встановленого їй навантаження,  не  заявляла про порушення її права у зв`язку із неповним  обсягом навчальних годин, не оскаржувала накази про визначення фактичного навантаження. 
При таких обставинах, враховуючи, що позивач просить стягнути суму заробітної плати за роботу, яку вона не виконувала,  колегія суддів не може не погодитися із висновком суду  першої інстанції про те, що вимоги позивача є передчасними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду. твердження позивача про порушення її трудових прав відповідачами були предметом розгляду в суді першої інстанції, і суд надав їм мотивовану і обгрунтовану с точки зору матеріального права оцінку. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом процесуальних норм,  апеляційний суд доходить наступних висновків.  
             Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 ,   відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і стягнення суми заробітної плати за навчальні години, які не були відпрацьовані. 
За таких обставин, на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Волноваського  районного суду  Донецької області від 27 лютого  2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч 3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.
                Повний текст постанови складений 23 квітня 2020 року.

                Судді       Є.Є.Мальцева

                                                                                                           І.П. Мироненко 

                                                                                                          В.М. Барков