ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

10 червня 2020 року
м. Харків

справа № 644/2457/20
провадження № 22-ц/818/3289/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Маміної О.В., Кругової С.С.
за участю секретаря судових засідань – Плахотнікової І.О.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Квартирно-експлуатаційного відділ м. Харкова, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу 

за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання розпорядження неправомірним та зобов`язання вчинення дій щодо зміни правового статусу квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 7 квітня 2020 року, постановлену суддею Глібко О.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання неправомірним та скасування розпорядження – Окремого Доручення заступника Міністра оборони України №19360/з від 12 грудня 2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови у відкритті провадження і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що частина позовних вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вбачається публічно-правовий спір. Вказує, що додаткові позовні вимоги до Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 є похідними від позовної вимоги про визнання права на житло – на житлову пільгу щодо забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службового та зобов`язання КЕВ м. Харкова подати відповідне клопотання, які підлягають розгляду виключно в порядку цивільного позовного провадження. Також посилається на те, що предметом спору є право позивача на житло – право на визначену законодавством житлову пільгу, а отже підлягає розгляду виключно в порядку цивільного позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в частинні позовних вимог про визнання неправомірним та скасування розпорядження - Окремого Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12 грудня 2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового; в частині позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4, ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 19 ЦПК України, загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, апеляційним судом встановлено, що у квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання розпорядження неправомірним та зобов`язання вчинення дій щодо зміни правового статусу квартири, в якому в т.ч. просив:

-визнати неправомірним та скасувати розпорядження-Окреме Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового; 
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї; 

В обгрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначив, що він разом з сім`єю постійно проживає та зареєстрований в службовій квартирі   АДРЕСА_2  в яку вселився на підставі службового ордера № 065316 від 05 березня 2019 року виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби. На цей час він перебуває на військовій службі, ветеран війни - учасник бойових дій в зоні ООС, перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі 22 повних календарних роки. Вважає, що за вказаних обставин, набув право на визначену законодавством житлову пільгу - забезпечення постійним житлом шляхом виключення вказаної квартири з числа службових. Також зазначає, що з метою зупинення реалізації житлової пільги, заступник начальника Міністерства оборони України видав розпорядження – ОКРЕМЕ ДОРУЧЕННЯ №9360/з від 12 грудня 2019 року щодо зупинення подання військовими частинами до розгляду пропозицій (погодження) до КЕВ (частин районів) щодо виключення житла з числа службового. Військова частина НОМЕР_1 в особі її житлової комісії та уповноважений ним орган військового управління щодо розпорядження службовим житловим фондом – КЕМ в м. Харків, керуючись вказаним розпорядженням, обмежує його право на реалізацію житлової пільги – виключення займаного житла з числа службових. Вважає, що запровадження вищевказаного розпорядження у вигляді ОКРЕМОГО ДОРУЧЕННЯ заступника Міністра оборони України №19360/з від 12 грудня 2019 року – обмеження на реалізацію передбачених законодавством житлових прав військовослужбовців є неправомірним.

Із змісту позовної заяви вбачається, що частина позовних вимог, зокрема про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї – стосується захисту житлових прав безпосередньо позивача, який вважає, що службовий статус його квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав на набуття ним права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної конкретної квартири.

Спір в цій частині має приватно-правовий характер та не є публічно-правовим.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло – одне з найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини». Реалізація цього права здійснюється з дотриманням балансу, рівноваги між вимогами суспільного інтересу і обов`язковими приписами зазначеного права.

Посилаючись на те, що дана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не зверну, та помилково дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині визнання неправомірним та скасування розпорядження – Окремого Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12 грудня 2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового, то колегія зазначає, наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Разом з тим, правовідносини з приводу даної позовної вимоги за своїм суб`єктним складом та предметом спору пов`язані з виконанням відповідачем владних управлінських функцій, а, отже, має місце публічно-правовий спір, а тому вона повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п. 6 ч. 1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 – задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2020 року в частині відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім*ї – скасувати, справу направити для продовження розгляду по суті.

В іншій частині ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 18 червня 2020 року
.
Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                         О.В. Маміна 
                                                
                                                                                                                                 С.С. Кругова