УХВАЛА

23 березня 2020 року 
Київ
справа №640/20691/18
адміністративне провадження №К/9901/26623/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., провівши підготовчі дії до касаційного розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, про визнання протиправною та нечинною постанови, 
В С Т А Н О В И В :
07.12.2018 Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» (далі - позивач або ПАТ «Рівнегаз») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та нечинною постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач) від 23.11.2018 № 1511 «Щодо заборони ПАТ «Рівнегаз» приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2019, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019, адміністративний позов було задоволено.
Не погодившись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач 18.09.2019 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі №640/20691/18, відмовити у задоволенні позову АТ «Рівнегаз» (правонаступник ПАТ «Рівнегаз»), а також стягнути з АТ «Рівнегаз» на користь НКРЕКП понесені судові витрати. 
Ухвалою Верховного Суду від 27.09.2019 відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу № 640/20691/18 з суду першої інстанції.
25.10.2019 позивач подав на адресу Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, де просив касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 залишити без змін. 
Третя особа правом на подання касаційної скарги або відзиву не скористалась.
За змістом пунктів 2, 3, 5 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує письмово заявлені клопотання учасників справи, вирішує питання про можливість попереднього розгляду справи або письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді касаційної інстанції, вирішує інші питання, необхідні для касаційного розгляду справи.
Відповідачем у касаційній скарзі та позивачем у відзиві на касаційну скаргу заявлені клопотання про розгляд справи за участі їх уповноважених представників.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, як суд касаційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статею 341 КАС України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Згідно із частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд. 
Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 26 травня 1988 року в справі «Екбатані проти Швеціїї» зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
З матеріалів справи вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій розглядали цю справу у відкритому судовому засіданні з повідомленням усіх учасників справи та за їх участю, тобто відбувся публічний розгляд. 
Згідно з ухвалою про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами; іншим учасникам справи подати (заперечення) відзив на касаційну скаргу; учасникам справи повідомити суд про обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також подати інші свої міркування та заперечення відповідно до частини 4 статті 340 КАС України.
Вирішуючи заявлені клопотання, Касаційний суд також враховує практику ЄСПЛ, який неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Зокрема, «публічний характер провадження у судових органах», згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок (п. 25 рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», № 8273/78).
Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і у суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій, а тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права.
Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» (п. 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
Аналогічні позиції підтримані та висловлені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі № 668/13907/13-ц та від 21.05.2018 у справі                        № 361/3009/16-ц.
Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог КАС України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в касаційній скарзі чи відзиві на касаційну скаргу, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Ураховуючи практику ЄСПЛ як джерело права та зважаючи на відсутність необхідності виклику учасників справи в судове засідання, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних клопотань і вважає за можливе призначити цю справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Керуючись ст. 340, 345 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
Підготовчі дії по справі закінчити.          
Призначити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 25 березня 2020 року в приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корпус 5.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                              С. М. Чиркін