ПОСТАНОВА
Іменем України

12 червня 2020 року 
Київ
справа №2а-4847/12/2670
адміністративне провадження №К/9901/8944/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу   Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
на постанову  Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2015 (суддя Кузьменко В.А.)
та ухвалу  Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015 (Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А., судді: Губська Л.В., Федотов І.В.)
у справі  № 2а-4847/12/2670
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд-1»
до  Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про  скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд-1» (далі - позивач, ТОВ «Укрміськбуд-1») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.11.2011 № 0113621501/66031 та № 0113611501/66030.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2012, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015, адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2015  та ухвалу змін Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015  і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що при заповненні декларації з податку на прибуток за 2 квартал 2011 року  неправомірно визначено рядок 06.6 (від`ємне значення об`єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду - 1 квартал 2011 року), що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування звітного періоду чим порушено пункт 3 Підрозділу 4  Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України. Правомірність позиції податкового органу щодо перенесення збитків до 2 кварталу 2011 року лише першого кварталу 2011 року підтверджується і тим, що декларація з податку на прибуток за 1 квартал 2011 року містить чіткий розподіл витрат 1 кварталу 2011 року та витрат попереднього податкового року, а саме: рядок 04.9 «від`ємне значення об`єкта оподаткування попереднього податкового року». В свою чергу в рядку 06.6 податкової декларації з податку на прибуток за 2 квартал 2011 року чітко зазначено, що в нього переноситься від`ємне значення об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Позивач процесуальним правом надати відзив на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.11.2011 року посадовою особою відповідача була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток позивача за звітний податковий період ІІ квартал 2011 року, за результатами якої складено акт від 07.11.2011 № 7510 та зроблено висновок про заниження позивачем грошового зобов`язання з податку на прибуток на 387  401 грн та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 37  175  107 грн. 
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.11.2011 № 0113621501/66031, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 387  401 грн та № 0113611501/66030, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 37  175  107 грн. За висновками акта встановлено порушення пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ  Податкового кодексу України.
Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів апеляційної інстанції та погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з такого.
Абзац другий пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає право платника податку на прибуток відобразити у складі витрат другого кварталу 2011 року суму від`ємного значення, що є результатом розрахунку об`єкта оподаткування за підсумками першого кварталу 2011 року.
Водночас розрахунок об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року здійснювався на підставі чинних до 1 квітня 2011 року норм Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон).
Пунктом 6.1 статті 6 Закону було визначено, що якщо об`єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від`ємне значення (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від`ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

У 2010 році зазначена норма застосовувалася з урахуванням пункту 22.4 статті 22 Закону.
Особливості, встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону, полягали в обмеженні врахування у складі валових витрат у порядку статті 6 Закону сум від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року. До складу валових витрат платника податку на прибуток за перший квартал 2010 року підлягало включенню лише 20 відсотків від`ємного значення, що утворилося станом на 1 січня 2010 року.
Водночас, як передбачено абзацом другим пункту 22.4 статті 22 Закону, у 2011 році сума від`ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.
Отже, у 2011 році встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону обмеження щодо можливості врахування всієї суми від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток у складі валових витрат не застосовувалися. При цьому прямо передбачалося право врахувати у складі валових витрат першого кварталу 2011 року всю суму від`ємного значення об`єкта оподаткування, що виникло у 2010 році.
Включення від`ємного значення об`єкту оподаткування за підсумками першого кварталу 2011 року до витрат другого, а не першого кварталу звітного податкового року, становить особливість застосування у 2011 році норми пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України.
За загальним правилом, установленим нормою пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України, у разі, якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.
При цьому тлумачення абзацу третього пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в системному взаємозв`язку з абзацом другим цього ж пункту дозволяє дійти висновку про те, що наведене в цій нормі поняття «від`ємне значення, отримане в першому кварталі 2011 року» - це від`ємне значення, отримане як розрахунок значення об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року на підставі норм чинного на час проведення розрахунку законодавства. Відповідний розрахунок передбачав урахування у складі валових витрат першого кварталу 2011 року також і сум від`ємного значення об`єкта оподаткування за попередні податкові періоди.
За встановлених судами попередніх інстанцій обставин про відсутність між сторонами спору щодо правомірності формування від`ємного значення об`єкта оподаткування за попередні податкові періоди, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що чинним законодавством не передбачено можливості обмежити формування витрат другого кварталу 2011 року лише тими сумами від`ємного значення, які виникли як результат діяльності саме першого кварталу 2011 року, без урахування непогашених наростаючим підсумком сум від`ємного значення попередніх податкових періодів. 
В свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення. 
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015 у справі № 2а-4847/12/2670 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко