Справа № 140/1774/18
Провадження № 22-ц/801/937/2020
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року	Справа № 140/1774/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),
суддів: Денишенко Т. О., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання –  Богацької О. М.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 
заінтересована особа:  ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 140/1774/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Науменка С. М. у залі суду, дата складення повного судового рішення 19 лютого 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи – ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Позов обґрунтовано тим, що у 2006 році він придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 , який належав їй в порядку спадкування за законом після смерті батька. Письмовий договір купівлі-продажу між ними не укладався. Указує, що він передав кошти за будинок, а ОСОБА_2 передала йому ключі від будинку та наявні у неї правовстановлюючі документи.
02 травня 2006 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу змінив прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . 
17 серпня 2009 року шлюб між ними розірвано. У 2010 році ОСОБА_3 виїхала з даного будинку, а він залишився проживати в ньому по теперішній час.
З часу придбання житлового будинку ним за власні кошти проводився ремонт будинку, здійснена його газифікація, сплачувалися комунальні послуги та податок за земельну ділянку.
А тому ОСОБА_1 вважає, що є добросовісним набувачем будинку та наявні всі підстави для визнання за ним права власності на будинок за набувальною давністю.
Просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо кому належить спірне майно, тому не можна вважати володіння нерухомим майном, на яке він просив визнати право власності за набувальною давністю, добросовісним. Проживання ОСОБА_1 у спірній будівлі не є безумовною підставою для визнання за ним права власності за набувальною давністю.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
13 березня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано іншим учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату суду в частині заміни судді Копаничук С. Г., яка входить до складу колегії суддів, у зв`язку з перебуванням її у відпустці, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Оніщук В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що під час розгляду справи місцевим судом було грубо порушено норми процесуального права щодо порядку розгляду справи, безпідставно не взято до уваги копії письмових доказів. Судом не надано оцінки доводам позивача щодо придбання житлового будинку та здійснення ним поточних ремонтів, газифікації, оплати комунальних послуг.
Також, вказав на законність застосування до спірних правовідносин статті 344 ЦК України, оскільки у спірному будинку позивач проживає з 2009 року та продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном.
Відзив на апеляційну скаргу протягом встановленого апеляційним судом строку не надійшов.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як слідує з виписки з погосподарських книг по Зарудинецькій сільській раді, с. Озеро, особовий рахунок № НОМЕР_1 , позивач з 2006 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
Житловий будинок відповідно до свідоцтва про право на спадщину ВСК НОМЕР_2 від 13 січня 2006 року, витягу ССА № 424126 від 18 квітня 2006 року належить ОСОБА_2 (а.с. 18).
Відповідно до довідки № 02.18/418 від 13 червня 2018 року виданої Зарудинецькою сільською радою Немирівського району Вінницької області ОСОБА_1 з 14 березня 2006 року по даний час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується присадибною земельною ділянко та сплачує земельний податок (а.с. 23).
Відповідно до розписок наданих ОСОБА_2 , вона отримала від ОСОБА_6 (в подальшому після зміни прізвища від ОСОБА_5 ) кошти в сумі 1500 доларів США, за житловий будинок її померлого батька ОСОБА_7 (а.с. 59-62). 
Право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок підтверджується інформацією наданої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину ВСК 60924 від 13 січня 2006 року виданого Немирівською державною нотаріальною конторою Р№ 1-21 (а.с. 34).
На даний час ОСОБА_1 проживає у спірному будинку без реєстрації права власності на нерухоме майно. 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач, з посиланням на норми ст. 344 ЦК України, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Вказаний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).
Аналогічні роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 відмовлялася від свого права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 і заперечувала проти визнання права власності на це майно за позивачем.
Факт отримання ОСОБА_2 коштів від позивача, не підтверджує згоди на відчуження нерухомого майна.
Укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 угоди у вигляді розписки про сплату коштів за будинок, а також проживання позивача у цьому будинку не свідчить про наявність правових підстав набуття права власності на майно за набувальною давністю.
Указане свідчить, що скаржник був обізнаний про власника спірного нерухомого майна, а тому сам по собі факт користування позивачем спірним майном не є безумовною підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.
Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо в момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.
Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. 
Доводи апеляційної скарги стосовно належного користування майном, встановлення газового лічильника, а також оплати спожитих комунальних послуг не спростовують правильності оскаржуваного судового рішення, оскільки лише факт проживання позивача у спірному будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.
Посилання заявника на придбання житлового будинку не може бути підставою для застосування положень статті 344 ЦК України, оскільки за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. 
Крім цього, матеріали справи не містять доказів укладення договору купівлі-продажу житлового будинку.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні у справі докази, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення правовідносин і висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2020 року без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок позивача.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Головуючий С. К. Медвецький

Судді: Т. О. Денишенко 

                                        В. В. Оніщук