Єдиний унікальний номер 233/3958/19 
Номер провадження 22-ц/804/1086/20        

П О С Т А Н О ВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року                                                                                               м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Будулуци М.С.
суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа № 233/3958/19, головуючий суддя Наумик О.О., повний текст рішення складено 10 січня 2020 року в місті Костянтинівка Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАБ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його наступним.
Згідно з договором без номеру від 05 листопада 2010 року, укладеним між Банком і відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 31 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного Договору, він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку.
Відповідач кредитні зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 20 травня 2019 года виникла заборгованість в сумі 120 847,46 грн., з яких:
- 49 510,79 грн - заборгованість за тілом кредитом, 
- 20 034,27 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 
- 45 071,57 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання,
а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг:
- 500 грн (фіксована частина),
- 5730,83 грн (процентна складова).
Вказану заборгованість Банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач - АТ КБ «Приватбанк» та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, що 05 листопада 2010 року відповідач підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, відповідач згоден, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування кредитною карткою складають договір про надання банківських послуг. 
Відповідно до анкети-заяви, відповідач ознайомлений з Умовами та правилами, Тарифами Банку та зобов`язується неухильно дотримуватись їх положень. Більш того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил банківських послуг, Тарифів на сайті Банку. 
Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з Банком.
01 липня 2014 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому перевипускалася.
Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а отже отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Максимальний розмір кредитного ліміту, встановленого відповідачу, складав 33 000 грн. 
Відповідно до положень п. 1.1.1.129 Умов та правил надання банківських послуг, сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга Банку, яка надається держателем платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Голд» на умовах терміновості, платності та зворотності. Кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка», повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу  з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться банком на підставі договірного списання.
Оскільки відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом «Оплата частина» та сервісом «Миттєва розстрочка» або ж вносив у меншому розмірі, ніж щомісячний платіж, то заборгованість за даними послугами погашалася Банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. простроченим тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.
Виходячи із зазначеного, позовні вимоги щодо стягнення 29 510,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 20 034,27 грн. - заборгованість за простроченим тіло кредиту підлягають задоволенню в повному обсязі.
05 листопада 2010 року відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в кінці якої зазначено, що з фінансовими умовами надання кредитки ознайомлений.
У вказаній довідці зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5 % на місяць), розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості,строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, наведено порядок пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором,більше ніж 30 днів, а саме ( 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).
Тобто, сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови договору. 
Оскільки сторони узгодили розмір відсоткової ставки, пені та штрафів в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», то позовні вимоги Банку щодо стягнення пені та штрафів підлягають задоволенню в повному обсязі. 
(а.с. 199 -203)
Відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями,встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна вказаного позову складає 120 847,46 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи, а тому відмовляє в клопотанні позивача про виклик в суд його представника.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 05 листопада 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (з 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк», змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») був укладений договір без номеру, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна».
На підтвердження волевиявлення щодо укладення з позивачем кредитного договору відповідачем підписана «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банковских услуг в Приватбанку» (а.с.72), за текстом якої відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту https://privatbank.ua.
До «Анкети-заяви» позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщений на сайті https://privatbank.ua (а.с.74 - 88).
За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 18.03.2016 кредитний ліміт було встановлено у розмірі 500,00 грн, 08.05.2017 - 500 грн, 08.05.2017 - 1000,00 грн, 08.05.2017 - 1500,00 грн, 08.05.2017 - 2000,00 грн, 12.06.2017 - 2500,00 грн, 12.06.2017 - 5000,00 грн, 15.06.2017 - 5000,00 грн, 26.07.2017 - 5500,00 грн, 26.07.2017 - 6000,00 грн, 26.07.2017 - 10000,00 грн, 26.07.2017 - 12000,00 грн, 26.07.2017 - 13000,00 грн, 17.08.2017 - 13500,00 грн, 17.08.2017 - 16000,00 грн, 25.08.2017 - 18000,00 грн, 01.09.2017 - 19500,00 грн, 05.09.2017 - 20000,00 грн, 05.09.2017 - 20500,00 грн, 07.10.2017 - 21000,00 грн, 07.10.2017 - 24500,00 грн, 21.10.2017 - 25000,00 грн, 21.10.2017 - 27000,00 грн, 21.10.2017 - 28500,00 грн, 31.10.2017 - 30000,00 грн, 31.10.2017 - 31500,00 грн, 09.11.2017 - 33000,00 грн, 06.11.2018 - 0,00 грн (а.с.50).
Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 05.11.2010 (а.с.67-68) вбачається, що станом на 21травня 2019 року позивачем визначена заборгованість в загальному розмірі 114 616,63 грн, з якої: 
- 49 510,79 грн - заборгованість за кредитом; 
- 20 034,27 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;
- 45 071,57 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, судом враховано таке:
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статті 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1). Встановлений договором розмір процентної ставки не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3).
Відповідно до статті 1048 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1). Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. 
Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В частині першій статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У «Анкеті-заяві» позичальника від 05 листопада 2010 року погоджена сторонами процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту.
На вимогу суду надати позивачу відомості та докази стосовно підстав нарахування за договором кредиту з ОСОБА_1 № б/н від 05.11.2010 заборгованості за тілом кредиту за такими складовими, як 49 510,79 грн - «заборгованість за тілом кредиту», 20 034,27 грн - «заборгованість за простроченим тілом кредиту», - з перевищенням кредитного ліміту (а.с. 125) позивачем супровідним листом до виписки з карткової картки відповідача від 29.10.2019 за № 404551-ВБ надані такі пояснення: «…згідно з умовами кредитного договору, а саме п.2.1.1.12.2. сплату відсотків за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку у розмірі нарахованих відсотків. У разі, якщо в дату нарахування відсотків згідно з цими Умовами Клієнт використав усю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Відповідно ж до п.2.1.1.12.1. під борговим зобов`язанням за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта» (а.с.135).
А листом від 13.11.2019 за № 457849-ВБ позивачем надані додаткові пояснення з цього приводу з посиланням на нарахування Банком відповідачу відсотків за користування овердрафтом відповідно до п.п.1.1.1.52., 2.1.1.12.6., пп. 2.1.1.12.6.3. Умов та Правил (а.с. 149).
Тож, з цих пояснень вбачається, що прострочене тіло кредиту - це нараховані позивачем відсотки за користування овердрафтом.
При цьому, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування заявлених до стягнення сум, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 73) та вказаний Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.74 - 88), як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, зокрема базова % ставка в місяць, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Ці докази не містять підтвердження тих обставин, що відповідач при підписанні «Анкети-заяви» ознайомився і погодився з умовами, що містять саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, і що ця «Анкета-заява» разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між позичальником та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо % ставки, неустойки (пені, комісії, штрафів), комісій саме у зазначених в цих документах розмірах.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено і в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Тож суд вважав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в «Анкеті-заяві» домовленості сторін про % ставку, сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в «Анкеті-заяві» позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Суд вважав, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 листопада 2010 року шляхом підписання «Анкети-заяви». Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, комісій, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
При цьому, суд не зважав на посилання відповідача про те, що при укладенні Кредитного договору була погоджена плата за користування кредитом у вигляді процентів.
Так, відповідач у своїх заявах по суті справи зазначив, що ним та банком, як сторонами Договору, була погоджена процентна ставка у розмірі 3,5 % на місяць (42 % річних), тоді як позивач посилається на погоджену з відповідачем процентну ставку на рівні 2,5 % в місяць (30,00 % на рік).
Перевірити відповідність доводів однієї зі сторін дійсним обставинам справи у цій частині суд не в зміг через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.
За приписами частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за кредитним договором погашено заборгованості за тілом кредиту у розмірі 44 571,98 грн, за простроченим тілом кредиту - 29 423,33 грн, а загалом - 73 995,31 грн, що є більшою сумою за встановлений відповідачу востаннє (09.11.2017) кредитний ліміт у сумі 33 000,00 грн.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, внаслідок чого в задоволенні позову відмовив.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог. 
Всупереч тверджень апелянта про помилковість висновків суду про відмову в задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості за необґрунтованістю вимог, суд першої інстанції, при вирішенні справи належно оцінив докази, надані сторонами, з урахуванням вимог закону щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, правильно встановив фактичні обставини справи, виниклим правовідносинам дав вірну правову оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову. Правові висновки суд повно виклав у рішенні та належно їх мотивував.
Як правильно зазначив суд, що й підтверджується матеріалами справи, в Анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua. (а.с. 11, 72) 
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. (а.с. 12, 13 - 27, 73, 74 - 88)
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20 травня 2019 року становить 120 847,46 грн. і складається із заборгованості: за тілом кредиту - 49 510,79,59 грн.; за простроченим тілом кредиту 20 034,27 грн.; за процентами за користування кредитом - 0,00 грн.; нарахованої пені - 45 071,57 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; та штрафу (процентна складова) - 5 730,83 грн. (а.с. 5, 6 - 10, 66, 67 - 71).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 05 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 жовтня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, якщо Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду позовом, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в наведеній цивільній справі вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг, не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що надані позивачем Анкета - заява та інші матеріали, надані Банком, не містять доказів того, що відповідач погодив з банком умови договору. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 листопада 2010 (а.с. 5, 6 - 10, 66, 67 - 71) не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок. З нього вбачається, що станом на 20 травня 2019 року заборгованість за тілом кредиту складає 49 510,79 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 20 034,27 грн., а разом - 69 545,49 грн. Ліміт банком встановлено на значно меншу суму - у розмірі 33 000 грн. 
Водночас, з цього ж розрахунку банку вбачається, що станом на 20 травня 2019 року відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту на суму 44 571,98 грн., а заборгованість за простроченим тілом кредиту - у розмірі 29 423,33 грн., разом - 73 995,31 грн., що перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту разом на 4 449,82 грн. (а.с. 6 - 7, 67 - 71).
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом «Оплата частина» та сервісом «Миттєва розстрочка» або ж вносив у меншому розмірі, ніж щомісячний платіж, та заборгованість за даними послугами погашалася Банком за рахунок овердрафту, встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту, в тому числі простроченим тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту, не свідчать про те, що такі умови кредитування були погоджені з відповідачем.
Доводи апеляційної скарги не спростовують заперечень відповідача про те, що останній переплатив суму заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, визначену банком станом на 20 травня 2019 року (а.с. 6 - 10, 67 - 71). 
З виписок по рахунку відповідача не вбачається проведення операцій з відмітками «Овердрафт», відсутні й розрахунки заборгованості з відміткою «Овердрафт» (а.с. 6 -10, 52 - 64,67 - 71)
Умовами кредитування з використанням кредитної картки взагалі не зазначено умови овердрафта. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані позивачем додаткові пояснення з посиланням на нарахування Банком відповідачу відсотків за користування овердрафтом, відповідно до п.п.1.1.1.52., 2.1.1.12.6., пп. 2.1.1.12.6.3. Умов та Правил (а.с. 149), з яких вбачається, що прострочене тіло кредиту - це нараховані позивачем відсотки за користування кредитом, без підтверджень про конкретні запропоновані умови кредитування відповідачу, не підтверджують вказаних обставин, як і того, що відповідач ознайомився, погодився з ними та їх підписав. 

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, що визначений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, перевищує погашену відповідачем заборгованість та є більшою за встановлений кредитний ліміт у сумі 33 000 грн. 
На підставі наданих позивачем документів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у справі відомості про встановлений розмір процентів за користування кредитом, та розмір пені, оскільки позивачем не надано відповідних та допустимих доказів.
Наданий банком Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12) містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем. 
Крім того, Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.
Умови і Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 05 листопада 2010 року із відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі, платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності саме від заяви позичальника.
З урахуванням викладеного, надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані до позову Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.
Що ж стосується наданих позивачем нових доказів, доданих до апеляційної скарги: копії довідки про умови кредитування; довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (старт карткового рахунку з 01.07.2014 р.); довідки про підписання кредитного договору, за якими були відкриті картки 01.07.2014, 08.09.2014, 16.11.2017, та 15.06.2017 (а.с. 204 - 206), то апеляційний суд не приймає їх до розгляду, оскільки за вимогами ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак, позивач, подавши зазначені документи до апеляційного суду в якості нових доказів, не обґрунтував неможливість її подання до суду першої інстанції, у встановлений строк.
При цьому, апеляційний суд виходе з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Водночас, належних і допустимих доказів виниклої у ОСОБА_1 заборгованості за договором б/н від 05 листопада 2010 року, позивачем суду не надано.
Що ж стосується посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц, то апеляційний суд вважає його недоречним, оскільки вказана постанова суду касаційної інстанції стосується інших обставин цивільної справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального і матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений та долучений до матеріалів справи 14 квітня 2020 року.

Судді:                                                                                       М. С. Будулуца 
                                                                                                  О. М. Біляєва
                                                                                                   В. В. Папоян