ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/4907/13 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Щербака Є. М. (адвокат), 
відповідача-1 - Подлозного А. Ю. (адвокат), 
відповідача-2 - Максюка С. В. (адвокат),
третьої особи-1 - не з`явилися,
третьої особи-2 - не з`явилися,
третьої особи-3 - Цуканової С. Г. (адвокат),
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 (головуючий - Картавцева Ю. В., судді Князьков В. В., Сташків Р. Б.) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 (головуючий - Зубець Л. П., судді Мартюк А. І., Пашкіна С. А.) у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства "Сведбанк"
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест",                       
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко-Україна",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:                                                                                                              
1) Публічного акціонерного товариства "Омега Банк",
2) Державної іпотечної установи, 
3) Державної організації (Установа, заклад) - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
про стягнення 15182816,67 доларів США, що еквівалентно 199109158,29 грн.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" (далі - ПАТ "Сведбанк"), процесуальним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк", Банк, Кредитор) згідно з ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2013, звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.09.2014) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" (далі - ТОВ "Ніко Інвест", Товариство, Позичальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко-Україна" (далі - ТОВ "Ніко-Україна", Поручитель) про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 20.08.2008 № 837 К-Н (далі - кредитний договір № 837 К-Н) у загальній сумі 15182816,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2014 еквівалентно 199109158,29 грн, та складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 12040530 доларів США (гривневий еквівалент - 157900858,96 грн); заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 2107588,62 доларів США (гривневий еквівалент - 27639153,21 грн), нарахованих за період з 01.07.2012 по 01.09.2014; пені за несвоєчасну сплату основної суми кредиту - 897182,43                      доларів США (гривневий еквівалент - 11765750,87 грн), нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 137515,62 доларів США (гривневий еквівалент - 1803359,24 грн), нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, з посиланням на положення 525, 526, 530, 543, 549, 553, 554, 1046, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що всупереч умов укладеного кредитного договору № 837 К-Н Товариство не повернуло у визначений строк суму кредиту та не сплатило проценти за користування кредитними коштами, внаслідок чого допущено прострочення виконання зобов`язань, що є підставою для стягнення суми боргу, процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення суми боргу і процентів. Крім того, за договором поруки від 20.08.2008 № 359-І-Н (далі - договір поруки № 359-І-Н), укладеним між сторонами, Поручитель солідарно відповідає перед Банком за виконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 837 К-Н.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019, позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитом у сумі 12040530 (дванадцять мільйонів сорок тисяч п`ятсот тридцять) дол. США 00 центів, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 2107588 (два мільйони сто сім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) дол. США 62 центи, пеню за прострочення повернення кредиту у сумі 897182 (вісімсот дев`яносто сім тисяч сто вісімдесят два) дол. США 43 центи, пеню за прострочення сплати процентів у сумі 137515 (сто тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) дол. США 62 центи.
4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 512, 514, 525, 526, 530, 543, 549, 553, 554, 559, 599, 610, 611, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статей 193, 230, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 99, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що: 1) строк повернення Товариством кредиту за кредитним договором № 837 К-Н і належних до сплати процентів, зважаючи на направлення позивачем 12.09.2012 вимоги про дострокове повернення Позичальником кредиту, настав 26.09.2012, тобто на 10-ий банківський день з дня направлення банком Позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту; 2) наявність і обсяг заборгованості ТОВ "Ніко Інвест" за кредитом у сумі 12040530 доларів США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 2107588,62 доларів США підтверджуються наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, банківськими виписками по особовим рахункам боржника, розрахунками процентів, експертним висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31.08.2016 № 7023/16-45, тоді як доказів сплати позивачу грошових коштів у зазначеному розмірі відповідачами не надано, що є підставою для нарахування Банком і стягнення пені за прострочення повернення кредиту в сумі 897182,43 доларів США та пені за прострочення сплати процентів у сумі 137515,62 доларів США; 3) оскільки кредитор у зобов`язанні, що виникло за кредитним договором № 837 К-Н і договором поруки № 359-І-Н, звернувся до суду першої інстанції з позовом у межах 6-місячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, порука ТОВ "Ніко-Україна" щодо зобов`язань Позичальника за кредитним договором № 837 К-Н є чинною, у зв`язку з чим відповідачі мають нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за цим кредитним договором.
При цьому апеляційний суд зазначив, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 про призначення судового розгляду на 05.10.2018 було направлено учасникам справи за адресами їх місцезнаходження, зокрема, на адресу ТОВ "Ніко-Україна" цю ухвалу було направлено згідно з рекомендованим поштовим відправленням № 0103047541798 та вручено представнику зазначеного товариства за довіреністю, що підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з офіційного сайту "Укрпошта", отже, відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в якому проголошено оскаржуване рішення, а неявка представників зазначених осіб не перешкоджала вирішенню судом першої інстанції спору по суті.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погоджуючись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ТОВ "Ніко-Україна" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати повністю та передати справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій положень статей 530, 598, 599, 625, 631, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України і статей 11, 73, 86, 236, 310 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) ТОВ "Ніко-Україна" не приймало участі у розгляді справи місцевим та апеляційним господарськими судами і жодних судових рішень та викликів у судове засідання не отримувало, як наслідок, не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі та надісланими судом за належним місцезнаходженням Поручителя (м. Київ, Узвіз Печерський, 13, оф. 15-А) листами, які не було вручено скаржнику з невідомих причин, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи на новий розгляд; 2) суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення спору не врахували, а також не обґрунтували відступлення від викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 і постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц та від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 правової позиції про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки після направлення 12.09.2012 вимоги ПАТ "Сведбанк" про дострокове погашення Позичальником заборгованості в повному обсязі кредитний договір № 837 К-Н припинив свою дію та кредитор з 26.09.2012 втратив можливість нарахування і стягнення з відповідачів відсотків за цим кредитним договором; 3) оскільки позивач з 26.09.2012 втратив можливість нарахування і стягнення з відповідачів відсотків за цим кредитним договором № 837 К-Н, то безпідставним є нарахування кредитором пені поза строком користування кредитною лінією.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні з мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях. 
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Ніко-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 у справі № 910/4907/13 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 14.04.2020.
9. Ухвалами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.04.2020 і від 12.05.2020 розгляд касаційної скарги ТОВ "Ніко-Україна" відкладався на 12.05.2020 та 26.05.2020 відповідно.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ТОВ "Ніко-Україна" до 02.06.2020.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10. 20.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (далі - ВАТ "Сведбанк"), правонаступником якого було ПАТ "Сведбанк", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Омега банк" (банк) та ТОВ "Ніко Інвест" (Позичальник) було укладено кредитний договір № 837 К-Н, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 якого банк має право надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі, на строк та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії (кредитна лінія), сплатити проценти за користування кредитною лінією та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Розмір кредитної лінії: 20250000 доларів США, який змінюється відповідно до графіку, наведеного в додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Строк користування кредитною лінією: з 20.08.2008 по 20.08.2015 включно з урахуванням графіку. Плата за користування кредитною лінією у вигляді процентів становить: проценти за користування кредитними коштами розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі LIBOR + 7% річних, починаючи з 3-го місяця отримання першого траншу, за умови, якщо обсяг щомісячних надходжень від реалізації продукції, надання послуг, виконання робіт на поточні рахунки (кредитовий оборот по рахунках) Позичальника, відкритих у ВАТ "Сведбанк" за попередній місяць, складає розмір пропорційно заборгованості по кредитам ВАТ "Сведбанк" в кредитному портфелі Позичальника.
Додатком № 1 до кредитного договору № 837 К-Н його сторони погодили графік зниження ліміту кредитної лінії.
11. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.3 кредитного договору № 837 К-Н проценти за користування кредитною лінією нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленої згідно з п. 1.4. цього договору, з дня надання кредитної лінії до моменту фактичного повернення кредитної лінії (в тому числі і за період прострочення погашення кредитної лінії). При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитною лінією. Проценти нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитною лінією на суму щоденного залишку заборгованості за кредитною лінією. Якщо день надання та повернення кредитної лінії співпадають, проценти за користування кредитною лінією нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитною лінією. Проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком виходячи з умов тривалості року 360 днів та фактичної кількості днів у місяці. Проценти за користування кредитною лінією сплачуються щомісячно до 05 числа включно за попередній місяць (з 09:00 год. до 18:00 год.) і на дату повернення кредитної лінії.
12. Згідно з пунктами 4.1 та 6.1 кредитного договору № 837 К-Н погашення заборгованості за кредитною лінією здійснюється по 20.08.2015 включно у відповідності зі змінами розміру кредитної лінії, встановленими у графіку. При цьому, при зміні розміру кредитної лінії відповідно до Графіку строком погашення заборгованості за кредитною лінією, що перевищує розмір кредитної лінії, встановлений на наступний термін користування нею, є день, що передує дню, з якого починає діяти новий розмір кредитної лінії відповідно до Графіку. Проценти, нараховані за останній період користування кредитною лінією, сплачуються одночасно з погашенням кредитної лінії у відповідності до пунктів 1.2, 1.3. У випадку ненадходження на рахунок банку суми заборгованості за кредитною лінією та процентів в строки, визначені у пунктах 1.3, 3.3, 3.4, 4.1, 7.5, 7.6, 8.1 та 8.2 цього договору, Позичальник незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язань за цим договором, сплачує банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією, зазначеною у пункті 1.4, що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення, при цьому кількість днів року приймається рівною 360 дням. Пеня сплачується у національній валюті України по курсу НБУ на день сплати.
13. У пункті 8.1 кредитного договору № 837 К-Н його сторони за взаємною згодою домовилися без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов`язань Позичальника щодо строку виконання ним зобов`язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від Позичальника виконання зобов`язань за цим договором при настанні наступних обставин: якщо Позичальник порушує строки платежів, встановлені пунктом 3.3 та/або пунктом 7.5 та/або пунктом 7.6 цього договору, та/або при невиконанні додаткових зобов`язань Позичальника, передбачених підпунктами 5.1.5-5.1.7 та/або підпунктами 7.1.1-7.1.15 цього договору. При настанні обставин, встановлених у підпунктах 8.1.1-8.1.5 цього договору, строк виконання Позичальником своїх зобов`язань (повернення коштів, одержаних в рахунок кредитної лінії, сплата процентів за користування ними) за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на 10-ий банківський день з дня направлення банком Позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у порядку, передбаченому цим пунктом договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище 10-денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення.
14. 20.08.2008 між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого було ПАТ "Сведбанк", найменування якого у подальшому було змінено на Публічне акціонерне товариство "Омега банк" (далі - ПАТ "Омега банк"), ТОВ "Ніко-Україна" (Поручитель) і ТОВ "Ніко Інвест" (Позичальник) було укладено договір поруки № 359-1-Н, за умовами пунктів 1, 2, 3, 11 якого Поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком Позичальнику в межах кредитної лінії, що не поновлюється, згідно з кредитним договором № 837 К-Н, у сумі 20250000 доларів США строком по 20.08.2015 включно. Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед банком за виконання Позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність Поручителя за цим договором обмежується сумою коштів, фактично наданих в рахунок кредитної лінії згідно з основним зобов`язанням, нарахованими процентами, пенею, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов`язанням. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини 4 статті 550 ЦК України, встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання Позичальником або Поручителем своїх обов`язків, передбачених основним зобов`язанням.
15. 12.09.2012 ПАТ "Сведбанк" направило Товариству вимогу про дострокове повернення кредиту з тих підстав, що станом на 27.08.2012 заборгованість Позичальника перед банком з повернення грошових коштів, одержаних в рахунок кредитної лінії, становить 12040530 доларів США, в тому числі, строкова - 9851338 доларів США, прострочена - 2189192,00 доларів США; станом на 27.08.2012 заборгованість Позичальника перед банком зі сплати процентів за користування кредитними коштами становить 189086,68 доларів США, в тому числі, строкова - 89974,50 доларів США, прострочена - 101112,18 доларів США.
16. 16.11.2012 ПАТ "Сведбанк" направило на адресу Поручителя вимогу про виконання порушеного зобов`язання, згідно з якою повідомило про невиконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором № 837 К-Н, у зв`язку з чим вимагало від Поручителя протягом одного дня з моменту отримання вимоги виконати зобов`язання за цим кредитним договором шляхом сплати заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 12040530 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 411811,37 доларів США, пені у розмірі 415547,48 доларів США.
17. 18.06.2013 між ПАТ "Омега Банк" (продавець) та ПАТ "Дельта Банк" (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1, за умовами пунктів 2.1, 2.3, 7.5 якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх та сплатити загальну купівельну ціну. Права вимоги переходять від продавця до покупця та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акта приймання-передачі прав вимоги. Всі додатки та договори про внесення змін (додаткові договори) до цього договору складають його невід`ємну частину. Додатком 1 до цього договору є перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги.
На виконання пункту 2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги від 18.06.2013 між продавцем та покупцем складено акт приймання-передачі прав вимоги, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені в Додатку до цього акта, що посвідчує факт здійснення відступлення. 
Згідно з Додатком 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 18.06.2013, Банк набув право вимоги до ТОВ "Ніко Інвест" по зобов`язаннях, що виникли на підставі кредитного договору № 837 К-Н, а також договорів, укладених на його забезпечення.
18. 27.02.2013 між ПАТ "Дельта Банк" (Банк) та Державною іпотечною установою (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 26/995-070, за умовами якого Банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № НОМЕР_2 (далі - рахунок) та отримує плату за обслуговування рахунка згідно з тарифами Банку на банківські послуги, які доведені клієнту в момент підписання цього договору.
19. 04.02.2015 з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором банківського рахунку № 26/995-070 між Банком (заставодавець) та Державною іпотечною установою (далі - заставодержатель) укладено договір застави майнових прав № Д-2/2015, за умовами якого заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за договорами: від 30.11.2010 № ВКЛ-2005191, укладеному з ТОВ "АТЛ"; від 14.02.2008 № 07/08, укладеному з ПАТ "Автокраз"; від 20.08.2008 № 837 К-Н, укладеному з ТОВ "Ніко Інвест", детальна інформація щодо яких та структура забезпечення наведена у Додатку №1 до цього договору.
20. 04.02.2015 між Державною іпотечною установою (новий кредитор) та ПАТ "Дельта Банк" (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2015, згідно з пунктами 1.1, 1.2 якого сторони уклали цей договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав від 04.02.2015 № Д-2/2015, що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань первісного кредитора за договором банківського рахунку від 27.02.2013 № 26/995-070. Первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору.
21. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".
22. На виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено експертний висновок від 31.08.2016 № 7023/16-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи у господарській справі № 910/4907/13, на вирішення якої судом було поставлено питання розміру простроченої заборгованості за основною сумою кредиту за кредитним договором № 837 К-Н. 
У цьому експертному висновку зазначено, що станом на 09.11.2012 вбачається заборгованість Позичальника за кредитом (основною сумою кредиту) у сумі 12040530 доларів США.
23. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/7084/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.07.2018, задоволено повністю первісний позов ПАТ "Дельта Банк" до Державної іпотечної установи про визнання недійсними договору застави майнових прав від 04.02.2015 № Д-2/2015 і договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 № Д-2.1/2015, застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін у попередній стан. У задоволенні зустрічного позову Державної іпотечної установи до ПАТ "Дельта Банк" про визнання дій неправомірними відмовлено.
24. Банк на виконання зобов`язання за кредитним договором № 837 К-Н надав Товариству кредитні кошти у загальній сумі 12100000 доларів США, з яких Позичальник повернув 59470 доларів США, що підтверджується банківською випискою по рахунку ТОВ "Ніко Інвест" та відображено у розрахунку, наданому позивачем, відтак, сума неповернутого кредиту становить 12040530 доларів США. 
Крім того, за користування Позичальником кредитом за кредитним договором № 837 К-Н позивач нарахував проценти у загальній сумі 2107588,62 доларів США за період з 01.07.2012 по 01.09.2014, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку Позичальника та відображено у долученому позивачем розрахунку заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом (детальний розрахунок позивач подавав 01.12.2016 та 16.02.2017).
Позиція Верховного Суду
25. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши вимоги та доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
26. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
27. Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
28. Відповідно до частини 1 статті 598 та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
29. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).
30. Відтак закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
31. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України, згідно з частиною 1 якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
32. З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).
33. Суди попередніх інстанцій достеменно встановили та скаржник не заперечує того факту, що позивач на виконання зобов`язання за кредитним договором № 837 К-Н надав Позичальнику кредитні кошти у загальному розмірі 12100000 доларів США, з яких Товариство повернуло банку 59470 доларів США, у зв`язку з чим сума неповернутого кредиту на 01.09.2014 становила 12040530 доларів США, що також підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31.08.2016 № 7023/16-45. 
За таких обставин місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення 12040530 доларів США заборгованості за кредитом. 
34. Водночас колегія суддів не може погодитися з передчасними висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 2107588,62 доларів США процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.07.2012 по 01.09.2014, та 137515,62 доларів США пені за несвоєчасне погашення процентів, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, з огляду на таке.
35. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
36. Як встановлено судами, ПАТ "Сведбанк" скористалося передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України правом, направивши Позичальнику 12.09.2012 вимогу про дострокове повернення кредиту з тих підстав, що станом на 27.08.2012 заборгованість Товариства перед банком з повернення грошових коштів, одержаних в рахунок кредитної лінії, становить 12040530 дол. США, в тому числі строкова - 9851338 дол. США, прострочена - 2189192 дол. США; станом на 27.08.2012 заборгованість Позичальника перед банком зі сплати процентів за користування кредитними коштами становить 189086,68 дол. США, в тому числі строкова - 89974,50 дол. США, прострочена - 101112,18 дол. США.
У зв`язку з цим на підставі пункту 8.1 кредитного договору № 837 К-Н строк повернення ТОВ "Ніко Інвест" кредиту та процентів, належних до сплати банку, настав на 10-ий банківський день з дня направлення банком Позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, а саме 26.09.2012. 
37. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
38. Колегія суддів враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзац 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
39. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).
40. При цьому в пункті 6.31 зазначеної постанови уточнено, що у разі втрати банком права нараховувати проценти після закінчення строку кредитування не підлягають задоволенню і вимоги про визнання відповідних нарахувань (штрафні санкції, інфляційні втрати, 3 % річних) за цими процентами. 
41. Зважаючи на наведене, Верховний Суд зазначає, що пред`явлення позивачем вимоги до Товариства про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання кредитного зобов`язання, тобто позивачем змінено строк повернення кредиту з 20.08.2015 на інший термін - до 26.09.2012.
42. Також з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.09.2014 позивачем заявлено до стягнення 897182,43 дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, та 137515,62 дол. США пені за несвоєчасне погашення процентів, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014.
43. Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.
44. Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
45. Відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
46. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
47. Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
48. Проте в порушення положень статей 14, 549 ЦК України і статей 86, 236, 269, 282 ГПК України суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом не врахували викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц, від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 правового висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
49. Адже після направлення 12.09.2012 вимоги ПАТ "Сведбанк" про дострокове погашення Позичальником заборгованості в повному обсязі кредитний договір № 837 К-Н припинив свою дію та кредитор втратив можливість нарахування і солідарного стягнення з Позичальника та Поручителя процентів за цим кредитним договором, а відтак, з 26.09.2012 відпали і передбачені законом підстави для солідарного стягнення з відповідачів 137515,62 дол. США пені за несвоєчасне погашення процентів, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014 на суму процентів, нарахування яких припинилося.
50. У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що оскільки позивач з 26.09.2012 втратив можливість нарахування і стягнення з відповідачів відсотків за цим кредитним договором № 837 К-Н, то безпідставним є нарахування кредитором пені поза строком користування кредитною лінією, як наслідок, передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення з відповідачів 137515,62 дол. США пені за несвоєчасне погашення процентів.
51. Що стосується позовних вимог про стягнення 897182,43 дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, то наразі Верховний Суд не вбачає достатніх підстав для здійснення касаційного перегляду судових рішень у цій частині позовних вимог, позаяк імперативною нормою частини 1 статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 08.02.2020) врегульовано, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
52. Натомість подана ТОВ "Ніко-Україна" касаційна скарга взагалі не містить як жодних доводів на спростування законності та обґрунтованості оскаржуваних рішення і постанови у частині задоволення позовної вимоги про стягнення 897182,43 дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту, так і жодних посилань на допущені судами при цьому порушення норм матеріального чи процесуального права, що виключає касаційний перегляд судових рішень у цій частині позову.
53. Колегія суддів зауважує, що матеріали справи містять як доданий до клопотання про збільшення позовних вимог від 17.09.2014 розрахунок пені за несвоєчасне повернення кредиту і процентів за кредитом за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, так і наданий на виконання вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 26.01.2017 розрахунок пені за несвоєчасну сплату основної суми кредиту і процентів за інший період (з 26.09.2012 по 05.03.2013), які свідчать про обчислення Банком різного розміру пені з використанням принципово відмінних підходів, формул і бази нарахування.  
При цьому з матеріалів справи не вбачається подання Кредитором заяв про зміну предмета позову в частині стягнення пені після 23.09.2014 у порядку, передбаченому процесуальним законом.   
54. За таких обставин касаційна інстанція не має права здійснити як перевірку наданих позивачем суперечливих розрахунків заборгованості з процентів за користування кредитом та пені, так і провести перерахунок їх розміру з розмежуванням періодів нарахування відповідних сум, оскільки достовірне з`ясування цих фактичних обставин виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України, та має бути проведено в ході нового розгляду справи.
55. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020), отримала підтвердження під час касаційного провадження, а тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення 2107588,62 доларів США процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.07.2012 по 01.09.2014, та 137515,62 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.
56. Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи та задоволення позовних вимог неправильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд вбачає підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення 2107588,62 доларів США процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.07.2012 по 01.09.2014, та 137515,62 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014.
57. Натомість у решті позовних вимог (в частині стягнення 12040530 доларів США простроченої основної заборгованості за кредитом і 897182,43 доларів США пені за несвоєчасну сплату основної суми кредиту, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014) Верховний Суд у силу меж касаційного перегляду, передбачених статтею 300 ГПК України (в редакції, чинній з 08.02.2020), не вправі перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, що виключає підстави для скасування судових рішень у відповідній частині.
58. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 310 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020) судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
59. Згідно з пунктами 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
60. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 і від 12.02.2019 у справі № 906/142/18 висловлено правову позицію про те, що повернення повістки про виклик до суду чи ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" не свідчить про відмову сторони від одержання повістки (поштового відправлення) чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.
61. Ураховуючи правовий висновок, наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 і від 12.02.2019 у справі № 906/142/18, колегія суддів вважає, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 про оголошення перерви в судовому засіданні до 07.03.2019, яка була надіслана за юридичною адресою скаржника (м. Київ, Узвіз Печерський, 13, офіс 15-А) та згідно з повідомленням від 01.03.2019 про вручення рекомендованого поштового відправлення повернулася до апеляційного суду з відміткою "вибуло" (а.с.37-41 том 7), тобто з іншої причини, ніж "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", що свідчить про різні обставини у зазначених справах та цій справі.
62. Крім того, з матеріалів справи вбачається та скаржником не заперечуються обставини участі представників ТОВ "Ніко-Україна" у засіданнях суду першої інстанції та отримання процесуальних документів упродовж 2013-2015рр., що доводить обізнаність скаржника з фактом розгляду цієї справи.
Водночас, у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Тому процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/33054/15).
Адже Законом України "Про доступ до судових рішень" та процесуальним законодавством скаржнику надано право бути обізнаним про прийняті в цій справі судові рішення та можливість реалізувати право на участь в апеляційному перегляді  рішення місцевого господарського суду шляхом доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Застосовуючи на підставі частини 1 статті 3, частини 2, 4 статті 11 ГПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів зауважує, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989). Відтак, скаржник, який добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язаний слідкувати за перебігом розгляду справи за його участю, крім того, зобов`язаний утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу (стаття 43 ГПК України) (схожу правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/9555/16).
63. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020), не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що наразі виключає підстави для скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.
64. З наведених раніше мотивів касаційна інстанція бере до уваги викладені у відзиві на касаційну скаргу обґрунтовані доводи Банку в частині недоведеності неповідомлення скаржника належним чином про дату, час і місце судових засідань у Господарському суді міста Києва та у Північному апеляційному господарському суді як безумовної підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
65. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
66. За наведених обставин, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 26.09.2012 по 01.09.2014, та 137515,62 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, не відповідають положенням статей 76-79, 86, 269 ГПК України.  
67. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення 2107588,62 доларів США процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.07.2012 по 01.09.2014, та 137515,62 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014.
68. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020) підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
69. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
70. Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, колегія суддів вбачає правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування рішення та постанови у частині задоволення позовних вимог про стягнення 2107588,62 доларів США процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.07.2012 по 01.09.2014, і 137515,62 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014, та передачі справи на новий розгляд в цій частині позову до Господарського суду міста Києва.
Розподіл судових витрат
71. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд у певній частині позовних вимог, з урахуванням статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко-Україна" задовольнити частково. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 у справі № 910/4907/13 скасувати у частині задоволення позовних вимог про стягнення 2107588,62 доларів США процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.07.2012 по 01.09.2014, та 137515,62 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованої за період з 03.03.2014 по 01.09.2014.
Справу № 910/4907/13 передати на новий розгляд в цій частині позову до Господарського суду міста Києва.
В решті зазначені рішення та постанову залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                         Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                             Т. Б. Дроботова

                                                                                                       К. М. Пільков