Постанова    
Іменем України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 207/3632/17
провадження № 61-37515св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
15 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський»), про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення коштів.
Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі договору № 980-026-000000878 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування вкладу (депозиту)» від 28 травня 2015 року на її ім`я в ПАТ «Банк Михайлівський» був відкритий рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей та здійснення її розрахунково-касового обслуговування. На основі заяви (оферти) № 200243413 їй відкрито поточний (картковий) рахунок «Ощадний» № НОМЕР_3 для зарахування на нього процентів за вкладами з випуском платіжної картки.
19 травня 2016 року на поточний рахунок № НОМЕР_1 зараховані кошти 
в сумі 25 000,00 грн, які надійшли з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - ТОВ «ІРЦ») на виконання ним зобов`язання за договором позики, в якому вона виступала позикодавцем, з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-026-000236141 від 10 травня 2016 року», і на цей рахунок були зараховані кошти в сумі 125,99 грн з призначенням платежу «Оплата процентів по договору № 980-026-000236141 від 10 травня 2016 року». Вважала, що зараховані кошти на загальну суму 25 152,99 грн з 19 травня 2016 року є вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський», а вона є вкладником цього банку. Рішенням Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14-БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду рішенням від 23 травня 2016 року № 612 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Згідно з рішенням Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Проте її не було включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Крім того, вона отримала від банку інформацію про визнання перерахунку коштів на її рахунки нікчемними правочинами, з чим і не погоджується.
У зв`язку з цим просила:
- визнати протиправним віднесення уповноваженою особою Фонду переказів коштів, здійснених 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «ІРЦ» на рахунок №  НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , загальною сумою 25 152,99 грн до категорії правочинів і визнання їх нікчемними правочинами;
- стягнути з Фонду на її користь суму гарантованого відшкодування за вкладами у розмірі 25 152,99 грн, упущену вигоду у розмірі 6 668,00 грн, інфляційні витрати у розмірі 2 917,74 грн, три проценти річних у розмірі 754,60 грн, пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 22 637,70 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Суд першої інстанції керувався тим, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позивач має право звернутися до господарського суду м. Дніпро з відповідною заявою згідно з пунктом 12 частини першої статті 20 ГПК України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційний суд керувався тим, що позовні вимоги про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення коштів відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Аргументи учасників справи
У червні 2018 року ПАТ «Банк Михайлівський» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило постанову апеляційного суду скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити 
в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки з урахуванням положень статті 19 ЦПК України неможливо розглядати в порядку цивільного судочинства справи щодо скасування рішення Уповноваженої особи Фонду та зобов`язання вчинити дії. Крім того, виходячи 
з вимог статті 19 КАС України такі справи повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
15 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі 
№ 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зазначено, що : «нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки про те, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави 
у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України. При цьому правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки. […] Тобто 
з початком процедури ліквідації банку його зобов`язання перед вкладниками припинено, а вимога позивача стосується виплати, здійснення якої належить до компетенції Фонду. Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, 
є саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI). При цьому, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі 
№ 761/2499/18 (провадження № 14-176цс19) зроблено висновок, що: «Згідно із частинами першою, другою, десятою статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів 
і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними 
з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина друга статті 215 Цивільного кодексу України та частина третя статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «Банк Михайлівський» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ 
є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Такі правові висновки вже висловлювались Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, від 16 травня 2018 року у справі 
№ 910/24198/16, від 4 липня 2018 року у справі № 819/353/16, від 23 січня 
2019 року у справі № 761/2512/18 та інших. Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. Отже, встановлена правова природа згаданого наказу унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому вимога про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду в частині визнання нікчемним правочину не може бути розглянута 
у судовому порядку».
Таким чином, провадженні у цій справі за вимогами ОСОБА_1 до Фонду про стягнення коштів є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, в частині позовних вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним правочину не підлягає розгляду у судовому порядку.
За таких обставин висновок апеляційного суду про те, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є помилковим.
Разом з цим, при ухваленні правильного по суті рішення про відмову у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції також помилково зазначив про віднесення цієї справи до господарської юрисдикцій згідно з пунктом 12 частини першої статті 20 ГПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року скасувати.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук