ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/381/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення №Б-401/22 від 17.01.2020 щодо відмови у визнанні позивача ветераном органів внутрішніх справ; зобов`язання відповідача визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ та видати посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у визнанні ветераном органів внутрішніх справ ОСОБА_1 , викладену в листі №Б-401/22 від 17.01.2020; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України. В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 навчався в Черкаському інженерно-технологічному інституті з 01.09.1991 по 21.06.1994, з 02.09.1994 по 30.11.2009 - проходив службу в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Соснівському районному відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, що підтверджується розрахунком вислуги років на пенсію від 10.12.2009.
Згідно витягу з наказу №338 о/с від 01.12.2009 позивач 30.11.2009 був звільнений з органів внутрішніх справ у відставку Збройних Сил України за пунктом 65 "Б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, вислуга років на день звільнення складає: календарна - 20 років 04 місяці 04 дні; пільгова - 21 рік 02 місяці 25 днів.
Згідно  розрахунку вислуги років на пенсію від 10.12.2009 до календарної вислуги років для призначення пенсії по лінії МВС України зараховано: 01 рік 04 місяці 25 днів -  половина навчання в Черкаському інженерно-технологічному інституті, 03 роки 08 місяців 08 днів - служба з Збройних силах, 15 років 02 місяці 28 днів - служба в органах внутрішніх справ, усього 20 років 04 місяці 04 дні.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ЧЕР №015126 позивачу встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
12.12.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив визнати його ветераном органів внутрішніх справ та видати відповідне посвідчення.
Відповідач листом №Б-401/22 від 17.01.2020 відмовив позивачу у наданні статусу органів внутрішніх справ з тих підстав, що вислуга позивача у календарному обчисленні становить 18 років 11 місяців 06 днів (без урахування періодів навчання у Черкаському інженерно-технологічному інституті з 01.09.1991 по 21.06.1994).
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" №203/98-ВР від 24.03.1998.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" №203/98-ВР від 24.03.1998 ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ і які мають вислугу служби в органах внутрішніх справ, 20 років і більше.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тому для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ вислуга служби повинна складати не менше 20 років.
Водночас, спірні правовідносини виникли внаслідок того, що відповідач відмовився зарахувати до 20-ти років служби, необхідних для надання позивачу статусу ветерана  органів внутрішніх справ, період навчання в Черкаському інженерно-технологічному інституті, який складає 1 рік 04 місяці 25 днів. 
Аналізуючи пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" №203/98-ВР від 24.03.1998, суд зазначає, у вказаній правовій нормі міститься вимога щодо наявності 20 і більше років вислуги в органах внутрішніх справ.
Разом з цим, пунктами 2, 5 статті 5 вказаного Закону передбачено, що ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: 1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;  5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Таким чином, вказаними приписами передбачено наявність вислуги саме у календарному та пільговому обчисленні. 
Порядок видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ затверджено  постановою Кабінету Міністрів України №742 від 01.06.2002, а саме: затверджено зразок та опис посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ", поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ".
В свою чергу, пунктом 3 Порядку видачі посвідчення ветерана військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1601 від 30.08.1999, передбачено, що підставою для видачі посвідчення ветерана військової служби є наказ про звільнення з  військової служби в запас або відставку.
За змістом вказаних норм саме вислуга років у календарному обчисленні, зазначена у наказі про звільнення з органів внутрішніх справ в запас або відставку, є підставою для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Як вбачається з наявного у матеріалах справи копії наказу №338 о/с від 01.12.2009 вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складала 20 років 04 місяці 04 дні.
Враховуючи, що позивач на день звільнення у з органів внутрішніх справ мав календарну вислугу років більше 20 років, відмова відповідача у наданні позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ є протиправною, а позовні вимоги в частині зобов`язання визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ України є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача вручити посвідчення та нагрудний знак ветерана органів внутрішніх справ, суд зазначає, що згідно пункту 2 Порядку видачі посвідчення ветерана військової служби №742 від 01.06.2002 та пункту 1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" №1601 від 30.08.1999 посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран органів внутрішніх справ" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів органів внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" №203/98-ВР від 24.03.1998.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вручення позивачу посвідчення та нагрудного знака ветерана органів внутрішніх справ є наслідком отримання позивачем статусу ветерана органів внутрішніх справ, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вручити посвідчення та нагрудний знак ветерана органів внутрішніх справ є передчасними.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                      
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Г.В.Земляна

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк