П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  676/350/20 
   Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Вдовичинський А.В.  
                         Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
25 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року  (виготовлене 20 лютого 2020 року у м. Камянець-Подільський) та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2020 року (виготовлене 28 лютого 2020 року у м. Камянець-Подільський) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до поліцейського СРПП ГУНП в Тернопільській області Яреми Андрія Івановича, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - відповідач 1, 2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 16.01.2020 звернувся із позовом до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №754639 від 04.01.2020 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити. 
Також просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 2102 грн. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.02.2020 позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 754639 від 04.01.2020 винесену поліцейським СРПП ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції Яремою А.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., справу про адміністративне правопорушення закрито.
Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.02.2020 клопотання ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати на юридичні послуги (правову допомогу) в розмірі 425 грн. 
Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просить суд скасувати вказані рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційних скарг апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що наданим відповідачем відеозаписом підтверджується той факт, що позивач здійснював рух без використання ближнього світла фар, а при зупинці поліцейським позивач не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.
Стосовно розподілу судових витрат відповідачем 2 вказано, що адвокат не вказав фіксованого розміру погодинної оплати, у зв`язку з чим неможливо встановити дійсні обставини справи щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу. 
Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини.
04.01.2020 поліцейським СРПП ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції Яремою А.І. винесена постанова серії БАА № 754639 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої позивач 04.01.2020 о 16 год. 00 хв., під час керування автомобілем OPEL Astra д. н. НОМЕР_1 на 191 км автодороги М-12 Стрий - Знам`янка поза населеним пунктом без ближнього світла фар (ДХО) та не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію під час зупинки працівником поліції, чим порушив п.9.8 ПДР та п.9.9 ПДР. За сукупністю порушень ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий відповідачем відеозапис є неналежним доказом оскільки в оскаржуваній постанові відсутня інформація про фіксацію правопорушення із застосуванням технічним засобів та про технічний засіб, при цьому, з відеозапису не можливо визначити марку та номерний знак транспортного засобу який зупиняється працівником поліції. 
Враховуючи, що предметом розгляду у справі було встановлення правомірності постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., то повернення витрат на правову допомогу з врахуванням засад співмірності та справедливості, на думку суду підлягає задоволенню частково в розмірі 425 грн.  
Апеляційний суд погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3  Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі -  ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 9.8  ПДР  вказано, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Відповідно до пп. "б" п.9.9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.
Частиною 2  ст. 122 КУпАП  передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Положенням ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП  передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням  ПДР, а саме, за керування автомобілем із не увімкненим ближнім світлом фар та не увімкненою світловою аварійною сигналізацією під час зупинки працівником поліції.
На підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення скаржником додано до відзиву на позов DVD-диск із відеозаписом порушення.
Судом першої інстанції встановлено, що вказаний DVD-диск із відеозаписом містить три відеофайли. З першого відеофайлу на який представник відповідача посилається як на доказ вчиненого позивачем правопорушення (VID_20200104_153507-2of2, 1-4 секунди відеозапису) не можливо визначити марку та номерний знак транспортного засобу який зупиняється працівником поліції. 
Проте, до суду апеляційної інстанції справа надійшла без вказаного DVD-диску, про що складено відповідний акт від 10.03.2020.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 про відкриття апеляційного провадження зобов`язано Головне управління Національної поліції в Тернопільській області до початку розгляду справи по суті надати суду відеозапис, яким зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення та дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення відповідно до постанови серії БАА №754639 від 04.01.2020.
Проте, вказаної вимоги відповідач 2 не виконав, доказів які б підтверджували правомірність прийнятої постанови про адміністративне правопорушення суду не надано.
Статтею 77 КАС України вказано, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).
У даному випадку для підтвердження порушення позивачем правил користування ближнім світлом фар та світловою аварійною сигналізацією відповідачі, відповідно до статті 251 КУпАП, мали би надати, зокрема, відеозапис події із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення, дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення тощо.
Однак, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2   статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, в матеріалах справи не міститься.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, враховуючи, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії БАА №754639 від 04.01.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 73, 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
Крім того, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення позивачем п. 9.8 та пп. "б" п. 9.9  ПДР, відповідальність за які встановлена ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд першої інстанції дійшов вірного  висновку, що постанова серії БАА №754639 від 04.01.2020  є протиправною та підлягає скасуванню.
Стосовно стягнення витрат на юридичні послуги (правову допомогу) колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7).
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 2102,00 грн.
На підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір № 111 про надання правової допомоги від 09.01.2020, розрахунок розміру винагороди адвоката погоджений між позивачем та адвокатом, копію квитанції до прибуткового касового ордеру серії ББВФ №241322 від 24.02.2020, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 24.02.2020.
Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 24.02.2020 адвокат надав, а клієнт прийняв (отримав) юридичні послуги (правову допомогу) у формі: 1.Написання адміністративного позову - 1404,90 грн. 2. Участь в судовому засіданні - 602,10 грн. Всього 2007,00 грн.
При цьому, колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19.
Оскільки дана справа незначної складності, враховуючи обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та співмірність понесених позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 425 грн., яка підтверджується належними доказами а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог, то суд апеляційної інстанції, згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України,  перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та не надає правової оцінки правомірності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.
Таким чином, оскільки доводи апеляційних скарг відповідача 2 не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.  315,  316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.