ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3781/20 Справа № 205/4760/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року  колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, –
в с т а н о в и л а:

       У червні 2019 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. 
       Вказували, що 21 грудня 2017 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором, проте відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1  на їх користь заборгованість у розмірі 88 586 грн.44 коп. та судові витрати в розмірі 1 921 грн.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року в задоволенні позову АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк” просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним; користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не було, тобто він погоджувався з розміром нарахованих відсотків та неустойки; відповідач не звертався з позовом про визнання кредитного договору недійсним, із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами; відповідач погодився, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, Правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 21 грудня 2017 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.9). 
       З наданого позивачем розрахунку заборгованість  ОСОБА_1  станом на 21 грудня 2017 року складає 88 586 грн.44 коп., з яких 75 000 грн.00 коп. – заборгованість за кредитом, 8 891 грн.85 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 4 194 грн. 59 коп. - процентна складова штрафу. 
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів укладення сторонами кредитного договору б/н від 21 грудня 2017 року з встановленим кредитним лімітом 75 000 грн.00 коп. позивачем, всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано, доказів того, що банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, які зазначені в позовній заяві, та доказів, що саме такі умови та правила надання банківських послуг, які надані позивачем, є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту не надано.
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
       Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до суду з поясненнями (а.с.65-68), в яких зазначив, що він поповнював картковий рахунок, тобто визнав, що користувався кредитними коштами.
       Таким чином, відповідачем було порушено вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту. 
       Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Таким чином, виходячи з розрахунку, наданого банком, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 75 000 грн., розмір якої підтверджений розрахунком банку та банківською випискою по картковому рахунку і не спростований відповідачем, задовольнивши позовні вимоги у цій частині. 
       Разом з тим, суд першої інстанції вірно вважав, що інші вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
       З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить встановлення розміру процентів, штрафів тощо.
       За таких обставин, вимоги позовної заяви про стягнення процентів та штрафів є безпідставними, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили такі істотні умови договору у письмовому вигляді.
       З матеріалів справи вбачається, що доданий до позовної заяви банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, як не містить і зазначення дати їх підписання (а.с.10-29).
       Отже, посилання апелянта на те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що зазначено в його особистій заяві не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми непогашеного тіла кредиту з ухваленням в цій частині нового рішення.
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам судові витрати в розмірі 4 082 грн.13 коп. (1 632 грн. 85 коп. за звернення з позовною заявою та 2 449 грн.28 коп. за подання апеляційної скарги). 
       Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково. 

       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми непогашеного тіла кредиту скасувати та в цій частині позов акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити .

       Стягнути з  ОСОБА_1  (ІПН  НОМЕР_1 )  на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 грудня 2017 року за тілом кредиту у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 

       В іншій частині рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

       Стягнути з  ОСОБА_1  (ІПН  НОМЕР_1 )  на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в розмірі 4 082 (чотири тисячі вісімдесят дві) грн.13 (тринадцять) коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.