КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №362/1404/18                                                                        Головуючий у І інстанції Марчук О.Л.
Провадження №22-ц/824/706/2020                                                    Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 березня 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
           суддів:                                                     Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Сакалоша Б.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня  2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Васильківської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Васильківської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Станом на день звернення до суду з позовом старша донька проживає разом з матір`ю, але менша донька ОСОБА_5 проживає разом батьком, який без погодження з позивачем забрав дитину та чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю.
На підставі викладеного, позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 також звернувся до суду першої інстанції із зустрічним позовом, посилаючись на те, що старша донька проживає разом з матір`ю, оскільки донька сама виявила бажання проживати разом з матір`ю. Разом з тим, ОСОБА_2 зазначає, що підтримує зв`язок зі старшою донькою та бере учать у її вихованні та утриманні.
Молодша донька проживає разом з батьком та знаходиться на повному утриманні батька, однак мати участі у вихованні дитини не бере, життям доньки не цікавиться та своїх батьківських обов`язків не виконує.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд першої інстанції визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей задоволено частково.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини задоволено.
Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_1 .
Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_2 .
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, а саме що розлучення малолітньої дитини (дівчинки) з матір`ю та старшою сестрою штучно створене відповідачем, та є недопустимим, адже не існує будь-яких виключних умов з урахуванням яких мати може бути розлучена з дитиною. В свою чергу, побачення матері з дитиною напряму залежать від волі та бажання відповідача, у зв`язку з чим остання зверталась до виконавчого комітету Васильківської міської ради з заявою про визначення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_6 . Проте, не дивлячись на рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, яким визначені дні і години побачень матері з дитиною, відповідач всіляко чинить перешкоди.
При цьому, ОСОБА_1 намагається у будь-який із спосіб спілкуватись з дитиною та по можливості проводити з нею час. Вказане стверджується довідкою Васильківського ДНЗ № 5 «Дзвіночок» від 28 лютого 2018 року № 14. Також відповідно до довідки ДНЗ № 12 «Дюймовочка» від 10 квітня 2018 року, який дитина відвідувала на час розгляду справи , вбачається, що мати цікавиться життям дитини в садочку. 
Відповідно до довідки Васильківської ЗОНІ І-ІІІ ступенів № 3, де навчається старша донька ОСОБА_7 , мати регулярно цікавиться успіхами і досягненнями дитини, спілкуванням доньки з іншими учнями класу, радиться, що потрібно зробити для досягнення найкращих результатів навчання, тощо. Вона бере активну участь в житті класу, відстоює інтереси дітей, спілкується з іншими батьками, серед батьків класу користується авторитетом, є членом батьківського комітету класу, регулярно відвідує батьківські збори. В свою чергу, як вбачається з інформації, що міститься у вказаній довідці, відповідач відвідував школу лише кілька разів, в один із яких образив вчителя групи продовженого дня. Навчанням та досягненнями доньки не цікавиться.
В даному випадку є очевидним, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції позбавив можливості апелянта не просто проживати разом з донькою, а й права на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Суд першої інстанції також не зважив на неналежну поведінку відповідача під час тривалого розгляду справи, як в судових засіданнях так і поза їх межами. Саме з цих підстав суд робив відповідачу ряд зауважень, попереджень та надавав без кінця роз`яснення щодо належної поведінки в суді. На останньому судовому засіданні суд видалив відповідача з залу судового засідання до кінця розгляду справи.
Окрім того, відповідач впродовж розгляду справи в суді чинив психологічний тиск на представника апелянта та представника третьої особи. Допускав на їх адресу різного роду негативні висловлювання, образи, тощо, маючи на меті перешкодити їх професійній діяльності та виконанню посадових обов`язків.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , а в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.
Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що посилання позивача на факти перешкоджання відповідача її спілкуванню із молодшою донькою є безпідставними, оскільки позивач всього декілька разів прийшла відвідати доньку до школи та навіть не намагалася жодного разу ані відвести її додому чи на гуртки, ані просто провести час разом із нею.
На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
ОСОБА_1 та її представник адвокат Шумило Н.М. в судовому засіданні наполягала на задоволенні апеляційної скарги з підстав, що в ній зазначені. Як  пояснила в судовому засіданні  ОСОБА_1 після конфлікту, який стався між ними, ОСОБА_2 в жовтні 2017 року забрав молодшу дочку ОСОБА_5 , якій на той час було чотири роки, і пішов із квартири в якій вони спільно проживали. Після цього він в квартиру не повернувся, а також не повернув дочку. Позивачка своєї згоди на проживання дочки із батьком не надавала. Оскільки сторони не змогли домовитися про місце проживання дочки, позивачка в березні 2018 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини. Рішення суду було ухвалене майже через два роки після того, як дочка ОСОБА_5 була відповідачем самоправно забрана із сім`ї, отже суд першої інстанції, оцінюючи висновок психолога, мав взяти до уваги ці обставини, а саме вік дитини, яка з чотирирічного віку два роки проживала з батьком, отже саме батька вона сприймає як свою сім`ю. Але позивачка вважає дії відповідача щодо вилучення дитини із сім`ї неправомірними, оскільки вони не були погоджені з нею, як з матір`ю дитини. Також позивачка наголошувала на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що діти сторін сестри ОСОБА_7 та ОСОБА_5 також були розлучені. Відповідач без згоди позивачки обрав для молодшої дочки іншу школу, ніж ту, в якій навчається старша дочка, отже діти не зможуть бачитись навіть школі. Таким чином у дітей розриваються сімейні зв`язки.
ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Посилався на те, що батьки мають рівні права, отже суд вирішив правильно, визначивши місце проживання однієї дочки із матір`ю, а іншої із батьком. Наголошував на тому, що позивачка створює його негативний образ, залучає до його цькування батьків дітей  школи, в якій навчається дочка ОСОБА_7 . Також служба у справах дітей Васильківської міської ради не виконує покладені на неї обов`язки, зайняла сторону позивачки. Щодо конфліктів відповідача в школі, на які посилається позивачка, то це не відповідає дійсності, оскільки він вимагав від вчителів дотримання правил пожежної безпеки в школі, але це не є конфліктом. Відповідач вказував на те, що він не заперечує проти спілкування молодшої дочки ОСОБА_5 з матір`ю.
Представник третьої особи ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Пояснив, що служба у справах дітей Васильківської міської ради бере активну участь у вирішенні питань виховання дітей в даній сім`ї. Неодноразово проводились зустрічі з батьками. Відповідач є конфліктною людиною, про що свідчать звернення батьків однокласників дитини до Служби у справах дітей Васильківської міської ради, які він просив долучити до матеріалів справи, скарги вчителів школи,в якій навчається дочка сторін на вчинення відповідачем в школі конфліктних ситуацій, що не йде на користь психо-емоційного розвитку дитини. Вважає, що ОСОБА_5 має проживати з матір`ю, оскільки дівчинка потребує материнської турботи. Крім того, сестри не мають бути розлучені.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з урахуванням наступних підстав.
         Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).
ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 9).
Вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках (а.с. 26 - 27).
На обліку у лікарів нарколога і психіатра ОСОБА_1 не перебуває (а.с. 117, 118).
Довідками ТОВ «Бізнес тюнінг центр» від 24 квітня, 23 липня і 31 грудня 2018 року підтверджується той факт, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштована та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 28, 119, 120, 121).
Із довідки Васильківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Васильківської міської ради від 20 квітня 2018 року № 82 вбачається, що ОСОБА_3 навчається у вказаній школі, має достатній рівень знань; ОСОБА_7 відвідує додаткові заняття з англійської мови, багато читає; ОСОБА_1 бере активну участь в житі класу та займається вихованням дички ОСОБА_7 ; батько ОСОБА_2 відвідав школу кілька разів, в один з яких образив вчителя, досягненнями доньки не цікавиться (а.с. 21).
Актом № 56 обстеження умов проживання ОСОБА_9 від 04 червня 2019 року зафіксовано, що ОСОБА_10 за своїм місцем проживання створила умови для проживання та виховання дитини (а.с. 178).
ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 48, 52).
Вказана квартира належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 51).
Відповідно до змісту характеристики ЖСК «Маяк-2» від 11 червня 2019 року № 2, ОСОБА_2 , який самостійно виховує дочку ОСОБА_5 , користується повагою сусідів та має виключно позитивну характеристику (а.с. 181).
За колишнім місцем роботи у Львівському державному університеті ОСОБА_2 також характеризується позитивно, як сумлінний і кваліфікований фахівець, про що складено відповідну характеристику від 12 квітня 2018 року (а.с. 55).
ОСОБА_2 має інвалідність ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 58).
ОСОБА_2 довічно отримує пенсію за вислугу років як інвалід армії, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 (а.с. 59).
Згідно із довідкою Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 02 липня 2018 року № 184, середньомісячний розмір пенсії складає 8 424 гривні 59 копійок (а.с. 81).
Відповідно до копії довідки № 14 від 28 лютого 2018 року ОСОБА_5 відвідувала Васильківський ДНЗ № 5 «Дзвіночок» з 29 червня 2017 року по 02 лютого 2018 року (а.с. 10).
Надалі ОСОБА_4 відвідує Васильківський ДНЗ № 12 «Дюймовочка», що підтверджується довідкою закладу № 19 від 10 квітня 2018 року; приводить і забирає дитину батько (а.с. 35).
Актом № 60 обстеження умов проживання ОСОБА_4 від 11 червня 2019 року зафіксовано, що ОСОБА_2 за своїм місцем проживання створив умови для проживання та виховання дитини (а.с. 179).
Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 26 червня 2018 року № 214, яке в подальшому було змінено, за заявою ОСОБА_1 їй визначено години спілкування із дочкою ОСОБА_5 (а.с. 112, 113, 116).
Під час розгляду справи в судовому засіданні з власних пояснень сторін судом достовірно встановлено, що вказані рішення органу опіки та піклування не виконуються через особисті неприязні відносини між сторонами, які обопільно створюють один для одного такі обставини, які унеможливлюють спілкування ОСОБА_1 із дочкою ОСОБА_4 і ОСОБА_2 із дочкою ОСОБА_3 через різні причини.
Відповідно до висновку психологічного обстеження ОСОБА_4 базову потребу ОСОБА_11 в безпеці й турботі забезпечує її батько; через те, що головна відповідальність за виховання і утримання ОСОБА_11 лежить на ОСОБА_2 , ОСОБА_5 психологічно «належить» саме батькові, стосовно якого вона ( ОСОБА_5 ) переживає реальні дочірні почуття і почуття відповідальності за свою поведінку; ОСОБА_2 забезпечив стабільність життєвої ситуації і міру емоційного прийняття, які убезпечили ОСОБА_12 від залучення до конфлікту лояльності; такий спосіб інтерпретації ОСОБА_2 для ОСОБА_5 подій, учасником яких є і сама ОСОБА_5 та її батьки, забезпечує ОСОБА_13 переживання психологічного комфорту і безпеки, що, в свою чергу, є головною умовою відповідного до віку її психічного розвитку; емоційно-позитивні стосунки ОСОБА_4 з батьком, їх взаємна довіра і розуміння допомогли ОСОБА_5 пережити фазу стабілізації нової для неї сім`ї (у складі батька та її самої); соціально-підтримуюче оточення ОСОБА_4 утворює її батько; ОСОБА_2 створив для ОСОБА_11 простір в якому остання не переживає почуття ізольованості, самотності, а, навпаки, переживає позитивні почуття прийняття, власної значущості, безпеки, емоційного контакту з близькою їй людиною; позиція ОСОБА_2 , його пояснення того, що відбувається, забезпечує ОСОБА_13 переживання психологічного комфорту і безпеки; якість контакту, який існує між ОСОБА_6 та її батьком свідчить, що для ОСОБА_5 її батько є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки; ОСОБА_2 є тим дорослим, хто забезпечує ОСОБА_13 потребу у неформальному спілкуванні і з яким у неї склалися довірчі стосунки; ставлення до матері ОСОБА_1 у ОСОБА_11 є специфічним: образ матері представлений у свідомості ОСОБА_11 , однак вона не відчуває безперервності, позитивної забарвленості контакту з матір`ю; тому ОСОБА_1 не була включена ОСОБА_6 до кола дорослих людей, які утворюють стосовно неї соціально підтримуюче оточення; ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу батька ( ОСОБА_2 ) на формування у ОСОБА_11 негативної думки про матір ( ОСОБА_1 ) - не виявлено; також, не виявлено жодної з восьми ознак емоційного відчуження дитини, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків психологічно впливає на дитину, формуючи у неї негативну думку про іншого батька (а.с. 124 - 136).
Задовольняючи первісний позов частково, а зустрічний в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що найкращим інтересам кожної дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із тим з батьків, з яким дитина проживає на час постановлення даного рішення. 
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
         Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 
Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
При вирішенні позову і вирішуючи питання кому з батьків віддати перевагу на визначення місяця проживання дитини суд фактично послався лише на висновок  психолога і ту обставину, що ОСОБА_5 проживає з батьком. Як вбачається із матеріалів справи за отриманням висновку звернувся той з батьків, з яким на момент спору проживає дитина. Психолог працював виключно з самою дитиною, не оцінюючи фактичних обставин, а саме: тривалості обмеження спілкуванні між дитиною і матір`ю, яка проживає окремо. Разом із тим, при оцінці цього висновку необхідно брати до уваги, що формулювання свідомості дитини протягом майже двох років здійснювалось батьком. Загальновідомо, що дитина в силу свого віку та розвитку відчуває більшу прихильність до того із батьків, з ким вона проживає, якщо він не вчиняє щодо дитини агресії та жорстокого поводження. Отже у випадку проживання протягом цього строку дитини разом із матір`ю, дитина природно виявляла би більшу прихильність до матері.
Крім того, досліджений судом першої інстанції висновок не є експертизою, яка проводиться атестованими судовими експертами, попередженими про кримінальну відповідальність та орієнтована на вимоги, встановлені Міністерством юстиції України, а тому суд не може перевірити фах та кваліфікацію спеціаліста, який проводив дослідження, а також чи володіє він спеціальними методиками і чи відповідає цей висновок науково-затвердженим методикам при проведенні відповідних досліджень. З врахуванням наведеного наданий  відповідачем доказ судовою колегією оцінюється критично.
Судова колегія не може погодитись із судом першої інстанції в тому, що для визначення місця проживання дитини визначальним є те, з ким на час вирішення спору проживає дитина. Встановивши, що дитина проживає з батьком, суд не вдався до оцінки обставин, за яких вона почала проживати з батьком.
         Разом із тим при вирішенні даного спору необхідно врахувати, що дитина проживали в сім`ї разом з батьками та сестрою. Батько дитини, в порушення вимог ч.1 ст. 157 СК України відповідно до якого питання виховання дитини вирішується батьками спільно та  ч.1 ст. 160 СК України відповідно до якого місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, змінив місце проживання дочки ОСОБА_5 без погодження з матір`ю дівчинки ОСОБА_1 . Внаслідок таких дій відповідача ОСОБА_1 була позбавлена права на спілкування з дитиною, що змусило її звернутись до органу опіки та піклування для встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. 
         При вирішенні даного спору також необхідно брати до уваги ту обставину, що малолітня ОСОБА_5 до 2017 року проживала в сім`ї, яка складалась із обох батьків та сестри. Внаслідок задоволення позову ОСОБА_14 малолітня ОСОБА_5 буде позбавлена не лише можливості проживати разом із матір`ю, а також буде позбавлена можливості зростати в сім`ї разом із сестрою. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не сприяє  спілкуванню дітей. Він обрав для молодшої дочки ОСОБА_5 іншу школу для навчання, ніж ту, в якій навчається старша  дочка ОСОБА_7 , внаслідок чого діти не будуть бачитись і спілкуватись між собою. Тобто діти зможуть зустрічатись тільки в часи, які будуть визначені матері для  участі у вихованні дитини, що не сприятиме зміцненню родинних зв`язків між ними, оскільки сестри не будуть зростати разом, дружити, навчатись, мати спільні інтереси, допомагати одна одній. Цим самим обидві дитини позбавляються право на гармонійний розвиток в сімейному середовищі.  
Позивачка ОСОБА_1 заявила позовні вимоги про визначення місця проживання з нею обох дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , разом із тим, ОСОБА_2 наполягає на визначенні місця проживання з ним лише однієї дочки ОСОБА_5 . Вказане додатково свідчить про те, що при пред`явлені позову ОСОБА_2 не визначає пріоритетними інтереси дитини.
Судова колегія не ставить під сумнів ті обставини, що ОСОБА_2 є хорошим батьком для ОСОБА_5 , піклується про неї, дбає про її психічний та фізичний розвиток, створив належні  умови для проживання дитини
Разом із тим, матір дитини ОСОБА_1 має також позитивні характеристики, є хорошою матір`ю, піклується про дітей, має комфортні умови для проживання обох дітей. 
Судова колегія виходить з того, що місце проживання дівчинки, яка в будь-якому випадку потребує щоденної жіночої ласки й турботи, материнської поради при вирішенні щоденних дівочих проблем, не може бути визначене з батьком. Прихильність дівчинки до батька, яка виникла внаслідок проживання дитини з батьком протягом двох років, на думку колегії суддів апеляційного суду, не є достатньою підставою для розлучення дитини з матір`ю. 
При розгляді даної справи не встановлено виняткових обставин, за яких ОСОБА_15 має бути розлучена зі своєю матір`ю. Жодних доказів, які свідчили б про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх материнських обов`язків, недбале або жорстоке ставлення до дівчинки, негативний вплив на її особистість, немає.
З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  вирішуючи позов не у повній мірі оцінив всі обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкових висновків про задоволення позову ОСОБА_2 і відмову у задоволенні позову ОСОБА_16 .
Судова колегія вважає, що за умови проживання дівчинки з матір`ю, батько малолітньої  ОСОБА_5 має достатньо можливостей впливати на виховання доньки та формування її особистості, на гармонічний розвиток її здібностей і талантів.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Керуючись  ст.ст. 263, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2019 року у даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про визначення місця проживання дітей задовольнити.
Визначити місце проживання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: