ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 року          м.Дніпро         Справа №  13/5009/337/11
          
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Манько Р.М., наказ № 2/Д  від 25.01.2019 р.,  директор;
скаржник: Богданов М.О., паспорт серія НОМЕР_1 НОМЕР_2  від 24.04.1999 р.,  фізична особа-підприємець;
від скаржника: Сокольвяк О.С., ордер серія АА № 088535  від 14.03.2020 р.,  адвокат;
інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 09.01.2020, постановлену суддею Топчій О.А., повний текст якої складений 14.01.2020, за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" про звернення стягнення на грошові кошти, які належать іншій особі, що має заборгованість перед боржником  у справі   № 13/5009/337/11
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (Новий кредитор – Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ  Капітал", м. Київ, вул. Казимира Малевича, б. 15 корп. 7, кім. 509)  
до відповідача Фізичної особи-підприємця Столбченко Олени Петрівни ( АДРЕСА_1 ) 
про стягнення 1117314,92 грн.  

заінтересовані особи: 
1.  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) 
2. Відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції (71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Свободи, б. 60) 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.01.2020 у справі №13/5009/337/11 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" про звернення стягнення на заборгованість боржника у справі №13/5009/337/11.
Звернуто стягнення на заборгованість ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перед ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) у вигляді безпідставно отриманих коштів в сумі 60   006,07 грн (шістдесят тисяч шість гривень 07 коп.), в рахунок виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2011 у справі №13/5009/337/11. 
Не погодившись із вказаною ухвалою,   ОСОБА_1  звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм процесуального права, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить ухвалу господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити повністю. 
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що висновок господарського суду про наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед ОСОБА_2 в розмірі 60 006,07 грн., яка виникла внаслідок сплати ОСОБА_2 вартості електроенергії, отриманої власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 під час використання будівлі в період з 01.01.2014 по 01.01.2019 за Договором на постачання електричної енергії № 398 від 28.09.2009, є безпідставним та таким, що не доведений належними доказами у справі.
Зокрема, апелянт зауважує, що не надавав ТОВ ІК ІФГ "Капітал" лист від 25.10.2019, яким визнається заборгованість перед ОСОБА_2 за сплачену нею електроенергію. До того ж, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ТОВ ІК ІФГ "Капітал" не надало доказів того, що товариство надсилало скаржнику і він отримував його звернення, на яке, нібито, надав відповідь листом від 25.10.2019. Таким чином, не отримавши запиту від ТОВ ІК ІФГ "Капітал", апелянт не міг дати на нього відповідь.
Зазначає, що в даний час різними судами розглядаються справи за позовами/заявами/скаргами ТОВ ІК ІФГ "Капітал" до апелянта та ОСОБА_2 . З урахуванням того, що на ім`я суддів, головуючих у цих справах, вже неодноразово надсилались поштою заяви, нібито підписані ним та ОСОБА_2 , якими визнавались вигідні для ТОВ ІК ІФГ "Капітал" обставини, припускає, що вищезазначений лист від 25.10.2019 сфальсифікований саме представником ТОВ ІК ІФГ "Капітал".
Зауважує, що вищезазначені обставини не зміг пояснити в суді першої інстанції, оскільки, копія заяви ТОВ ІК ІФГ "Капітал" про звернення стягнення на заборгованість боржника апелянту не надходила, а ухвалу суду про призначення справи до розгляду на 09 січня 2020 року він отримав увечері напередодні судового засідання. Відповідно, ані підготувати і надати суду письмові пояснення щодо заяви ТОВ ІК ІФГ "Капітал", ані прибути в судове засідання не мав можливості.
Звертає увагу, що сама по собі сплата ОСОБА_2 грошових коштів за електроенергію публічному акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" не може бути доказом того, що після цього у апелянта виникла заборгованість перед нею у вигляді зазначених грошових коштів, оскільки ніяких домовленостей (ні письмових, ні усних) про те, що ОСОБА_1 має повернути сплачені нею суми між апелянтом та ОСОБА_2 укладено не було, відповідно, сплата ОСОБА_2 будь-яких грошових коштів на користь ПАТ "Запоріжжяобленерго" відноситься до правовідносини, які склались між ними, до яких заявник апеляційної скарги відношення не має.
Крім того зазначає, що позивачем суду першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ "Запоріжжяобленерго" за електроенергію ту суму, про яку зазначено в заяві ТОВ ІК ІФГ "Капітал" та оскаржуваній ухвалі. Відповідно, відсутні основні складові підстави для задоволення заяви ТОВ ІК ІФГ "Капітал" про звернення стягнення на грошові кошти, які належать апелянту, а саме, наявність у нього заборгованості перед ОСОБА_2 та те, що така заборгованість не оспорюється такою особою. Без цього, відповідно до правової позиції, висловленої по даній категорії справ у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 по справі № 927/313/18, неможливо застосувати ст.336 ГПК України.

22.05.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення відповідачки на апеляційну скаргу, яка зазначила, що підтримує доводи апеляційної скарги, вважає можливим її задовольнити. При цьому зауважує, що посилання місцевого господарського суду на подані від її імені пояснення, які надійшли до господарського суду 14.01.2020, про наявність заборгованості перед нею ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки відповідачка таких пояснень не писала та до суду не направляла. Звертає увагу, що вказані пояснення направлені від імені ФОП Столбченко О.П., в той час, як відповідачка з 2014 року не має такого статусу. Враховуючи неприязні стосунки між представником заявника (позивача) та нею, вважає, що останній підробив підпис відповідачки і направив суду вищевказані пояснення. Посилається на те, що між нею та ОСОБА_1 ніколи не було жодних домовленостей (ні письмових, ні усних) стосовно спірної суми, зокрема за електроенергію, яка поставлялася до будівлі, що розташована у АДРЕСА_4 .
Одночасно у вказаних поясненнях викладено клопотання про розгляд справи за її відсутності. 
Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався.
Орган державної виконавчої служби відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався, як не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.42 ГПК України. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2020 (головуючий суддя Іванов О.Г. (доповідач)) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав неподання доказів відправлення скарги іншим учасникам провадження листом з описом вкладення. Скаржнику наданий строк на усунення недоліків апеляційної скарги. 
02.03.2020 від скаржника до суду надійшов супровідний лист з доданими до нього поштовими накладними та описами вкладення у цінні листи на адреси позивача, відповідача, органу державної виконавчої служби. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 скаржнику відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження у справі №13/5009/337/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.01.2020; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 25.03.2020 на 11:00 годину. 
11.03.2020 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява від позивача про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.1 ч.5 ст.260 ГПК України, оскільки позивач вважає, що підпис на апеляційній скарзі здійснений не цією особою, а також вважає необхідним визнати явку апелянта обов"язковою. 
18.03.2020 до Центрального апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшло клопотання про проведення судового засідання, яке призначено на 25.03.2020, в режимі відеоконференції, в задоволенні якого відмовлено ухвалою від 19.03.2020 через запровадження карантину та, відповідно, не проведення такого засідання. 
26.03.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли клопотання:
- про призначення у справі почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 на листі від 25.12.2019 та апеляційній скарзі у цій справі, яку слід доручити Запорізькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Вказане клопотання обґрунтовано доводами апеляційної скарги, зокрема щодо не підписання листа від 25.12.2019 громадянином ОСОБА_1 , суттєвою різницею підпису цієї особи на нотаріально посвідчених документах, що містяться у справі та на самій апеляційній скарзі. В зв"язку з викладеним є необхідним зобов"язати апелянта – ОСОБА_1 з"явитись до судового засідання для надання експериментальних зразків підпису та для проведення експертизи витребувати вільні зразки підпису, що міститься на оригіналах документів у реєстраційній справі ТОВ "Глобал Трейд Комодітіз", ТОВ "Сапфір Дата-Центр"; реєстраційній справі щодо реєстрації фізичною особою – підприємцем Богданова М.О.; у приватних нотаріусів Херсонського міського нотаріального округу Свергунової В.А., Василькової О.В.  другі примірники довіреностей Богданова М.О. від 10.09.2012 реєстраційний номер №2144 та книгу реєстру нотаріальних дій за 2012 рік (або другу половину 2012 року), від 11.02.2014 за №199 та книгу реєстру нотаріальних дій за 2014 рік (або першу половину 2014 року), приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Копійки В.В. другий примірник довіреності від 20.01.2017 за №84 та від 04.04.2017 за №389 та книгу реєстраційних дій за 2017 рік (або першу половину 2017 року); від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 оригінали всіх вищезазначених довіреностей;
- про визнання обов"язковою явку в судове засідання ОСОБА_1 ;
- про відкладення судового засідання, призначеного на 25.03.2020.  
Через запровадження постановою Кабінету Міністрів України  від 11 березня 2020 року N211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2",  зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215, на всій території України карантину із забороною, зокрема, проведення всіх масових заходів, та встановленням на період дії карантинних заходів на території України тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 1 від 17.03.2020 та рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 3 від 31.03.2020, слухання справи не відбулось, а учасників справи попереджено, що про дату та час судового засідання вони будуть повідомленні додатково.          
При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ доповнено розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України пунктом 4 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені   статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349 , а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)."
Отже, строк розгляду апеляційної скарги не є порушеним. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2020 розгляд справи призначено у судове засідання на 27.05.2020 на 10:30; визнано обов"язковою явку ОСОБА_1 
22.05.2020 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла нотаріально засвідчена заява ОСОБА_1 , в якій останній викладає заперечення на клопотання позивача про необхідність призначення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 на апеляційній скарзі та листі від 25.10.2019 та підтверджує, що апеляційну скаргу підписано ним особисто, вказавши при цьому, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов"язку людини протягом всього життя використовувати тільки один варіант підпису; зауважує, що він використовує у житті принаймні два варіанти власного підпису, один з яких міститься на апеляційній скарзі. 
Стосовно експертизи підпису ОСОБА_1 на листі від 25.10.2019 зауважує, що згідно цього листа він наданий "на ваше звернення від 01.10.2019", в той час, як позивач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному господарському суду таке звернення та докази його направлення на адресу апелянта; також позивачем не надано доказів того, яким чином вказана відповідь від 25.10.2019 була отримана позивачем (на зазначеному листі відсутній вхідний реєстраційний номер, відмітки про отримання листа нарочно, а також не надано поштового конверту у разі надходження засобами поштового зв"язку); при цьому, з урахуванням спростовування самим апелянтом факту отримання звернення позивача від 01.10.2019 та факту направлення на нього відповіді від 25.10.2019, вважає, що у позивача відсутні докази того, що така заява підписана і надіслана ОСОБА_1 та взагалі надходила позивачу. 
Також у вказаній заяві підтвердив доводи апеляційної скарги про неможливість надати суду першої інстанції відповідних пояснень через запізнє отримання ухвали господарського суду про призначення судового засідання.
Посилання позивача у клопотанні від 19.03.2020 про призначення експертизи на те, що під час неодноразових судів явку ОСОБА_1 визнавали обов"язковою, але він жодного разу не з"являвся апелянт пояснює введенням карантину та неможливістю дістатись із міста Києва, де він наразі постійно перебуває, до міста Бердянська.   
Стосовно посилань позивача у клопотанні на те, що ухвалою Бердянського міськорайонного суду Запорізької області від 17.02.2020 по справі №310/7170/19 повернута позовна заява ОСОБА_1 за позовом, поданим не ним, а іншою особою, зауважує, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки вказаною ухвалою не встановлений факт подання позовної заяви в межах тієї справи не ОСОБА_1 , а іншою особою; особисто підтверджує, що позов поданий ним.   
Ухвалою суду від 27.05.2020 розгляд апеляційної скарги відкладений на 16.06.2020. 
Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2020 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції від 09.01.2020 про задоволення заяви щодо звернення стягнення на грошові кошти, які належать іншій особі, що має заборгованість перед боржником,  законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідачка у письмовій заяві підтримала доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити.
Апелянт – ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні заяви – відмовити. 
В судовому засіданні 16.06.2020 Центральним апеляційним господарським судом були оголошені вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.03.2011 у справі №13/5009/337/11 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" до Фізичної особи-підприємця Столбченко Олени Петрівни та стягнуто з відповідачки на користь позивача 1     117     314 грн 92 коп. основного боргу, а саме: заборгованість за кредитом – 613     165 грн 21 коп.; прострочена заборгованість за кредитом – 164      828 грн 51 коп.; проценти за користування кредитом – 7     257 грн 49 коп.; прострочені проценти за користування кредитом – 253 964 грн 91 коп.; пеня за порушення строків (термінів) повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом та комісії – 78   098  грн 80 коп.; витрати по сплаті держмита у розмірі 11173 грн. 15 коп. та 236 грн 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 
04.04.2011 на виконання зазначеного рішення видано відповідний наказ про примусове виконання рішення.
16.10.2012 постановою державного виконавця ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №34688145 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 04.04.2011 у справі №13/5009/337/11.
Ухвалою суду від 11.03.2014 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні (кредитора) Товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" новим кредитором – Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал", позивачем у справі №13/5009/337/11 ухвалено вважати Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал".
24.12.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" у справі №13/5009/337/11 в порядку ст. 336 ГПК України про звернення стягнення на  заборгованість боржника.
Під час розгляду заяви суд встановив, що 28.02.2008 рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі №2-2692 за ОСОБА_4 О.П. визнано право власності на самочинну недобудовану будівлю торгівельного павільйону розташованого за адресою: 
АДРЕСА_5 Комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради зареєструвало право власності ОСОБА_2 на основну недобудовану двоповерхову будівлю (готовність 72%) площею 195,8 кв.м, про що видано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №19066168 від 05.06.2008.
25.06.2011 в ДАБІ в Запорізькій області Столбченко 0.П. зареєстровано декларацію на початок будівельних робіт з перепланування будівлі кафе з літньою торговою площадкою під торгові та офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , які за проектом повинні скласти площу 276 кв.м.
31.07.2013 ОСОБА_2 подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до п.1, 12 декларації від 14.08.2013 ОСОБА_2 з 25.06.2011 (декларація на початок будівництва) по 31.07.2013 побудовано нежитлову будівлю під торгові та офісні приміщення площею 183,7 кв.м. (перша черга) за адресою: АДРЕСА_4 
03.09.2013 за Повідомленням про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_2 передала Богданову М. ОСОБА_5 . право забудови вже побудованої та введеної до експлуатації нежитлової будівлі за адресою: 
АДРЕСА_6 в Інспекції ДАБК у Запорізької області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЗП 142133200010, за якою ОСОБА_1 закінчено будівництво торгових та офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_4 (перша черга) площею 183,7 кв.м., яка за змістом є тотожною з зареєстрованою декларацією від 14.08.2013 (будівництво здійснено Столбченко О.П ОСОБА_6 )
06.12.2013 державним реєстратором Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер: 14080589, від 06.12.2013, ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 про право власності нежитлову будівлю торгових та офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_4 площею 183,7 кв.м.
28.09.2009 між ВАТ "Запоріжжяобленерго" та ФОП Столбченко О.П. укладено договір на постачання електричної енергії №398, за додатками до якого електроенергія повинна була поставлятися на будмайданчик за адресою: АДРЕСА_4 .
Після втрати ФОП Столбченко О.П. права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , нею 14.02.2014, 17.11.2014, 17.02.2016, 18.01.2017, 24.02.2017, 26.05.2017 були укладені додаткові угоди до договору №398, за якими дію Договору було пролонговано на наступний термін.
З 01.01.2014 по 01.01.2019 ОСОБА_2 сплатила по Договору №398 за   електроенергію, яка надавалась ОСОБА_1 до  будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , суму 60 006,07 грн.
Листом від 25.10.2019 ОСОБА_1 повідомив ТОВ ІК ІФГ "Капітал", що дійсно належна йому будівля за адресою: АДРЕСА_4 підключена до електромережі за Договором №398 від 28.09.2009 та ОСОБА_2 сплатила за електроенергію, якого користувався ОСОБА_1 в сумі 63030.97 грн, та у зв`язку з тим, що вона є його тіткою та в них один на двох представник ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не вимагала відшкодування отриманої електроенергії.

Задовольняючи подану позивачем заяву про звернення стягнення на грошові кошти, які належать іншій особі, що має заборгованість перед боржником, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, а відповідачем та заінтересованою особою – ОСОБА_1 , не спростовано наявності заборгованості останнього перед ОСОБА_2 в розмірі 60 006,07 грн, яка виникла внаслідок сплати ОСОБА_2 вартості електроенергії, отриманої власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , Богдановим М.О. під час використовування будівлі в період з 01.01.2014 по 01.01.2019 за Договором на постачання електричної енергії №398 від 28.09.2009, внаслідок чого дійшов висновку про задоволення заяви позивача про звернення стягнення на заборгованість боржника у справі №13/5009/337/11.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1     ст. 336 Господарського процесуального кодексу України     суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Згідно з ч. 4     ст. 336 Господарського процесуального кодексу України      суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником (ч. 8).
Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми (частина 9 ст336 ГПК України).
Предметом дослідження суду, у даному випадку, буде факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення.
Аналогічна правова позиція щодо предмету дослідження у даній категорії справ висловлена у постановах Верховного Суду у справі №925/1048/17 від 23.07.2018, у справі №912/2199/17 від 10.07.2019, у справі №927/313/18 від 01.08.2019.

Як встановлено судом першої інстанції, право забудови вже побудованої та введеної до експлуатації нежитлової будівлі торгівельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , належне на праві власності ОСОБА_2 , відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19066168 від 05.06.2008, за Повідомленням про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 03.09.2013 ОСОБА_2 передала Богданову М.О., якому в подальшому,  06.12.2013, державним реєстратором Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер: 14080589, від 06.12.2013 (право власності на нежитлову будівлю торгових та офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_4 , площею 183,7 кв.м.).
В той же час, 28.09.2009 між ВАТ "Запоріжжяобленерго" та ФОП Столбченко О.П. укладено договір на постачання електричної енергії №398, за додатками до якого електроенергія повинна була поставлятися на будмайданчик за адресою: АДРЕСА_4 , та після втрати ФОП Столбченко О.П. права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , нею 14.02.2014, 17.11.2014, 17.02.2016, 18.01.2017, 24.02.2017, 26.05.2017 укладались додаткові угоди до договору №398, за якими дію Договору було пролонговано на наступний термін.
На виконання цього договору, в період з 01.01.2014 по 01.01.2019 ОСОБА_2 сплатила по Договору №398 за  електроенергію, яка надавалась до  будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , суму 60 006,07 грн, що підтверджено випискою по договору №398 від 28.09.2009, наданою електропостачальною організацією.
Але слід зауважити, що відповідно до приписів ст.204 ЦК України правомірність правочину презюмується.
Таким чином, з огляду на відсутність даних про припинення договору на постачання електричної енергії або його розірвання, визнання його недійсним повністю або в частині, він є обов"язковим до виконання обома сторонами. 
Отже, платежі, здійснені ОСОБА_4 О ОСОБА_7 в період з 01.01.2014 по 01.01.2019, за діючим договором, укладеним між нею та ВАТ "Запоріжжяобленерго", що відповідає вимогам ст.629 ЦК України.
При цьому колегія суддів наголошує, що доказів, підтверджуючих існування будь-яких договірних відносин стосовно необхідності компенсації ОСОБА_2 витрачених на сплату електроенергії коштів, між нею та ОСОБА_1 матеріали справи не містять, відповідні докази заявником (позивачем) суду першої інстанції та апеляційної інстанції не надавались, заперечуються відповідачкою та апелянтом. 
Таким чином, питання наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за будь-яким договором судом не розглядалось.
Доказів розгляду означеного питання в судовому або будь-якому іншому порядку матеріали справи не містять.
Отже, за матеріалами оскарження ухвали, заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 не підтверджена судовим рішенням.
Як на підставу безспірності вимоги, заявник послався та надав суду першої інстанції лист від 25.10.2019, яким Богданов М.О. повідомив ТОВ ІК ІФГ "Капітал", що дійсно належна йому будівля за адресою: АДРЕСА_4 , підключена до електромережі за Договором №398 від 28.09.2009 та ОСОБА_4 О. ОСОБА_8 сплатила за електроенергію, якою користувався ОСОБА_1 в сумі 63030.97 грн, та у зв`язку з тим, що вона є його тіткою та в них один на двох представник ОСОБА_3 , Столбченко О.П. не вимагала відшкодування отриманої електроенергії.
Також суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав про те, що 14.01.2020, під час виготовлення повного тексту даної ухвали, від ФОП Столбченко О.П. надійшло письмове пояснення щодо суті заяви, відповідно до якої нею дійсно сплачувалися рахунки за електроенергію, яка постачалася до будівлі, розташованої в АДРЕСА_4 , та яка належить на праві власності ОСОБА_1 , у сумі більш, ніж 60   000 грн. 
Втім, слід зазначити, що, порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначено у статті 53 Закону України "Про виконавче провадження". 
Так, згідно з частиною 1 цієї статті виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.
Отже, зі змісту статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" убачається, що зверненню стягувача/виконавця до суду передує певна дія, а саме направлення відповідних запитів, установлення строків для надання відповіді, отримання відомостей про належне боржникові майно, що перебуває у зазначених осіб, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржникові. Метою направлення запитів є, зокрема, збирання доказів на підтвердження наявності та її безспірності.
Колегія суддів зазначає, що матеріали оскарження ухвали не містять, а стягувач не надав доказів на підтвердження надіслання ним у порядку, визначеному у статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" відповідних запитів ОСОБА_1 для отримання відомостей про майно чи грошові кошти, які перебувають у нього і мають бути передані боржникові ( ОСОБА_2 ).
До того ж, по-перше, позивачем не підтверджено, а судом не встановлено наявності будь-яких зобов"язальних відносин між відповідачкою – ОСОБА_4 О ОСОБА_7 та ОСОБА_1 та, відповідно, існування будь-якої заборгованості за такими відносинами, по-друге, як відповідачка, так і апелянт заперечують факт направлення відповідних пояснень/листа на адресу суду/позивача. 
Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак, остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.
Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.
Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19 лютого 2009 року 921, зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії", від 12 липня 1988 року, серія A, N 140, с. 29, пп. 45 - 46, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії", від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, с. 1462, п. 34).
Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.
Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
Між тим, позивачем (заявником) не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості перед боржником у особи, на грошові кошти якої позивач просить звернути стягнення, отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення вищезазначеної заяви позивача.

Стосовно заяви позивача про необхідність повернення апеляційної скарги на підставі п.1 ч.5 ст.260 ГПК України через підписання її невідомою особою, то з урахуванням нотаріально посвідченої заяви апелянта, в якій він підтверджує власний підпис на апеляційній скарзі, в її задоволенні слід відмовити.

Заслухавши доводи представника апелянта щодо заявленого позивачем клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 на апеляційній скарзі та листі від 25.10.2019, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Згідно зі   ст. 99 Господарського процесуального кодексу України       суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
З урахуванням наданих апелянтом нотаріально посвідчених пояснень у заяві, колегія суддів встановила, що апеляційну скаргу він підписував власноручно; при цьому, експертиза підпису на листі від 25.10.2019 не має значення для встановлення обставин, що входять в предмет доказування при розгляді заяви про звернення стягнення  на грошові кошти, які належать іншій особі, що має заборгованість перед боржником, оскільки вказаний лист не є доказом безспірності вимоги, з урахуванням наявного діючого договору на поставку електричної енергії між відповідачкою та електропостачальною організацією, який нею виконувався, та відсутності будь-яких договірних відносин між відповідачкою та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу за відсутності належних та допустимих доказів наявності заборгованості (та її розміру) ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 (відповідачкою) та здійснені передчасні висновки про наявність підстав для задоволення такої заяви, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувавши ухвалу суду першої інстанції, з прийняттям нового рішення у справі, яким в задоволенні заяви позивача про звернення стягнення на грошові кошти, які належать іншій особі, що має заборгованість перед боржником  – відмовити в повному обсязі. 
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд                                                           
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Бердянськ Запорізької області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.01.2020 у справі № 13/5009/337/11 – задовольнити.
Ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 09.01.2020 у справі №13/5009/337/11 – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" про звернення стягнення на грошові кошти, які належать іншій особі, що має заборгованість перед боржником  у справі №13/5009/337/11 –  відмовити у повному обсязі. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал", м.Київ на користь ОСОБА_1 , м. Бердянськ Запорізької області 2102,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
Видачу відповідного наказу згідно зі ст.327 ГПК України, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
         Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.06.2020.

Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    С.Г. Антонік 

Суддя                                                                                                               О.В. Березкіна