Ухвала 
Іменем України 
 
12 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 409/1898/17
 
провадження № 61-2819ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 листопада          2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 1203/3808/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Артемівського районного суду                          м. Луганська від 17 липня 2012 року (справа № 1203/3808/12) позов              ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх доходів, починаючи з 30 квітня 2012 року і до                         29 лютого 2015 року
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн та 214,60 грн судового збору. 
 
На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_3 отримала виконавчі листи та пред`явила їх для виконання до Відділу державної виконавчої служби Лутугинського районного управління юстиції та в подальшому до Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у                 м. Донецьку.
 
Оскільки на даний час м. Лутугине Луганської області та м. Донецьк входять до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, оригінали виконавчих листів, виданих Артемівським районним судом м. Луганська втрачено, що унеможливлює звернення стчгувача до виконавчої служби для виконання рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 17 липня 2012 року.
 
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області                                   від 26 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа у справі № 1203/3808/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині заяви відмовлено.
 
У лютому 2020 року (касаційна скарга подана 08 лютого 2020 року) до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 25 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано уточнити прохальну частину касаційної скарги, яка має бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 лютого                      2020 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що  ОСОБА_2 не надала доказів втрати виконавчих листів, а також доказів невиконання рішення суду у добровільному порядку боржником.Крім того, зазначає, що у матеріалах справі відсутні докази того, що заявник пропустила строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання з поважних причин.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року             № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, у тому числі, обов`язковість рішень суду.
 
Згідно з підпунктом 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зробила висновок про те, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 17 липня 2012 року (справа № 1203/3808/12) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх доходів, починаючи з 30 квітня 2012 року і до                         29 лютого 2015 року
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн та 214,60 грн судового збору. 
 
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Луганського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, заяву ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження задоволено частково.
Частково відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі Артемівського районного суду м. Луганська № 1203/3808/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, зокрема, рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 17 липня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх доходів, починаючи з 30 квітня 2012 року і до 29 лютого 2015 року.
 
Проте, матеріали виконавчих проваджень, матеріально-технічна база та інше майно Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області знаходяться за місцем його попередньої реєстрації та здійснити вивезення майна та виконавчих проваджень на сьогодні неможливо у зв`язку з тим, що                                   м. Лутугине Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
 
Задовольняючи частково заяву  ОСОБА_2 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 1203/3808/12, районний суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що оригінали виконавчих листів про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виданих Артемівським районним судом     м. Луганська у справі № 1203/3808/12 втрачені, а тому існують підстави для видачі їх дублікатів.
 
Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви  ОСОБА_2 в частині видачі дублікатів виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання та                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           2 000 грн витрат на правову допомогу, оскільки закінчено строк для пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів до досягнення дитиною 3-х років, а виконавчий лист про стягнення 2 000 грн витрат на правову допомогу підлягає виконанню протягом 1 року (у редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
 
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 пропущено строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання з поважних причин є безпідставними, з огляду на таке. 
 
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
 
Тобто, аліменти підлягають стягненню з боржника до повноліття дитині, на утримання якої вони стягуються.
 
Суд апеляційної інстанцій правильно вказав, що ОСОБА_2 не пропущено строк для пред`явлення виконавчого документу про стягнення аліментів з боржника до виконання, оскільки дитині наразі не виповнилося 18 років, тому строк, встановлений для пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк