ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9349/18                                        Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів:                    Ганечко О. М., Мєзєнцева Є. І.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва  від 21 лютого 2020 року
у справі № 826/9349/18 (розглянуто у порядку спрощеному позовному провадженні)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача Міністера оборони України
про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі – позивач) з позовною заявою до Міністра оборони України (надалі – відповідач), в якому просив суд: зобов`язати Міністра оборони України вчинити необхідні для прийняття рішення дії та надати документи встановленого державного зразка ОСОБА_1 , а саме: 
- включити старшого сержанта ОСОБА_1 до сил та засобів, що залучаються до безпосередньої участі в АТО в термін з 24 лютого по 09 березня 1216 року та надати витяг з наказу про таке залучення;
- надати витяг про прибуття до відповідного сектору зони АТО у 2016 році;
- надати витяг про вибуття з відповідного сектору зони АТО у 2016 року;
- надати довідку командира в/ч НОМЕР_1 про безпосередню участь в АТО у 2016 році.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що останній 15 листопада 2017 року звернувся до Міністра оборони України з проханням про особистий прийом, який відбувся у грудні 2017 року та в результаті якого позивачу надано відповідь від 03 січня 2018 року про відсутність у комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України документів, які б підтверджували обставини перебування ОСОБА_1 в районі проведення АТО. Посилаючись на такі обставини, та вважаючи, що відповідач має забезпечити включити та надання вказаних вище документів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивачем (надалі – апелянт ) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва  від 21 лютого 2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно ставить під сумнів правомірність звернення позивача до відповідача, оскільки позивачем надані письмові докази у вигляді відповідей за результатом особистого прийому. Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції не було з`ясовано належної послідовності оформлення наказів, рішень та розпоряджень по причинні надання відповідачем завідомо неправдивих відомостей та приховування доказів.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що рішення першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а отже, підстав для скасування даного рішення не вбачається. Так, як позивачем не надано відповідачу доказів безпосередньо участі у виконанні завдань антитерористичної операції чи забезпечував її проведення у період з 24.02.2016 року по 09.03.2016 року, а у відповідача відсутні розпорядження (документи), які підтверджують приймання участі позивачем безпосередньо виконання завдань антитерористичної операції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 лютого 2016 року №36 старший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_1 вибув у відрядження до  с. Новгородське Донецької області (зона АТО) терміном на 15 діб по 09 березня 2016 року для виконання бойових та службових завдань та головного сержанта 2 взводу автомобільної роти ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 , з 24 лютого 2016 року виключено з продовольчого забезпечення з виплатою грошової компенсації, як такого, що вибув у відрядження    до (стор. 6 том І).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 березня 2016 року №46 визначено вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків старшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , головного сержанта 2 взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 з відрядження з с. Новгородського Донецької області (зона АТО) з 09 березня 2016 року.
З 11 березня зараховано ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з виплатою грошової компенсації за період з 24 лютого 2016 року по 10 березня 2016 року (стор. 7 том І). 
Із наявної у справі заяви позивача від 11 січня 2017 року, адресованої Командуванню Сухопутних військ Збройних Сил України, вбачається прохання про надання документів встановленого зразка, що підтверджують факт перебування у зоні проведення АТО, а саме: витягу з наказу про прибуття, витягу з наказу про вибуття з відповідного сектору, завірені печатками. 
У відповіді від 08 лютого 2017 року за підписом тимчасово виконуючий обов`язки начальника управління персоналу штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України зазначено, що прийняття рішення з виданням відповідного наказу про залучення військовослужбовця до складу сил та засобів, які беруть участь у антитерористичній операції, не входить до повноважень штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Підставою для направлення окремого особового складу для безпосередньої участі в АТО є накази, директиви, розпорядження, рішення відповідного керівника органу військового управління, письмові вказівки керівництва АТЦ при СБУ, інші розпорядчі (первинні) документи, які визначають завдання, пов`язані з антитерористичною діяльністю. 
Крім того у відповіді зазначено, що у посвідченні про відрядження, виданому позивачу, та у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23 лютого 2016 року №36 щодо направлення у службове відрядження відсутні підстави для направлення ОСОБА_1 для безпосередньої участі в АТО на території Донецької та Луганської областей, визначені Порядком залучення особового складу до участі в АТО на території Донецької та Луганської областей та його обліку, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України – керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей від 18 грудня 2014 року №132сг.
В матеріалах справи містяться також копії звернень позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 та командира в/ч п/п НОМЕР_2 про надання документів, які підтверджують факт його перебування в зоні АТО з 14 лютого по 09 березня 2016 року.
Також позивач звертався з письмовою заявою від 30 травня 2017 року до Міністра оборони України Полторака С.Т. з проханням вирішити питання щодо отримання підтверджуючих документів встановленого зразка про перебування ОСОБА_1 в с. Новгородське Донецької області (зона АТО).
У відповідь позивач отримав лист від 22 червня 2017 року, у якому зазначено, що документами встановленого зразка, які підтверджують факт перебування (відрядження для виконання бойових та службових завдань) в с. Новгородське Донецької області (зона АТО) є надані позивачем скановані копії документів (аналогічні копії документів надані позивачем й до адміністративного позову). При цьому порядок залучення військовослужбовців до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь в АТО, вже доведений позивачу листом від 08 лютого 2017 року.
З витягу з протоколу від 20 липня 2017 року особистого прийому громадян першим заступником Міністра оборони України вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий з питання надання підтверджуючих документів щодо його перебування в районі проведення АТО у 2016 році. По суті питання позивачу надані роз`яснення щодо Порядку надання таких документів та прийнято рішення здійснити перевірку наявності наказів щодо відрядження ОСОБА_1 до району проведення АТО з обов`язковою перевіркою посвідчення про відрядження.
Позивач листом від 15 листопада 2017 року повторно звернувся до Міністра оборони України, у якому поставив ряд запитань та висловив прохання прийняти його на особистому прийомі з порушених питань.
Листом від 03 січня 2018 року позивача повідомлено, що документи щодо перебування ОСОБА_1 в районі проведення АТО до комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з розгляду питань щодо надання статусу учасника бойових дій не надходили.
Не отримавши документів, про які просив позивач у своїх зверненнях для підтвердження обставин перебування в зоні АТО в період з 24 лютого по 09 березня 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить суд зобов`язати Міністра оборони України вчинити дії з видачі документів, які відсутні у розпорядженні Міністерства оборони України.
При цьому про обсяг потрібних позивачу документів та органи, у розпорядженні яких такі документи наявні, ОСОБА_1 неодноразово роз`яснювалося у відповідях на його звернення. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Щодо посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно ставить під сумнів належність зазначеного позивачем відповідача, оскільки позивачем надані письмові докази у вигляді відповідей за результатом особистого прийому, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-XII).
Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно статті 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Пунктом 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (надалі - Порядок №413).
Згідно пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається, зокрема: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до пункту 21 Порядку, статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією чи Об`єднаним оперативним штабом Збройних Сил України (об`єднаним командним пунктом об`єднаних сил), а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.
Згідно пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій: особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.
З аналізу вищевказаних норм колегія суддів приходить до висновку, що на командирів військових частин покладено обов`язок у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції подати на розгляд комісії довідку за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. При цьому, вказаний обов`язок виникає в разі безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає наступне: «Після мого прибуття до В/ч НОМЕР_3 (смт. Новгородське), командир частини був зобов`язаний внести записи в книзі тимчасового прибулого та вибулого особового складу, оформленого наказами (по стройовій частині) у відповідності до порядку, передбаченого п. 116-117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Однак, таких дій всупереч вимогам чинного законодавства вчинено не було, в зв`язку з чим дані про моє перебування у зоні проведення АТО у В/ч п/п НОМЕР_2 відсутні, та знову ж таки не могли надійти до Антитерористичного центру при Службі безпеки України.»
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт визнає протиправність дій командира В/ч НОМЕР_3 (смт. Новгородське) щодо не внесення відомостей в накази про перебування позивача в районі проведення антитерористичної операції, а отже, в даному випадку позивач не позбавлений був права звернутися до суду з позовом про визнання протиправних дій саме командира В/ч НОМЕР_3 , а не Міністерства оборони України, про що і звернуто увагу судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач просить суд зобов`язати Міністра оборони України вчинити дії з видачі документів, які відсутні у розпорядженні Міністерства оборони України, при цьому про обсяг потрібних позивачу документів та органи, у розпорядженні яких такі документи наявні, ОСОБА_1 неодноразово роз`яснювалося у відповідях на його звернення.
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано належної послідовності оформлення наказів, рішень та розпоряджень по причині надання відповідачем завідомо неправдивих відомостей, та приховування доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, що позивач фактично вважає протиправні дії командира військової частини В/ч НОМЕР_3 (смт. Новгородське) щодо не внесення відомостей в накази про перебування його в районі проведення антитерористичної операції, проте під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач заперечував проти залучення співвідповідача - В/ч НОМЕР_3 , а отже, судом першої інстанції розглядалася справа в межах заявлених вимог та до відповідача, якого визначено позивачем.
Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що ним не заявлялися вимоги щодо протиправності складання наказів та відсутності в них певних обставин, а отже, суд першої інстанції розглядав справу в межах заявлених позовних вимог, згідно частини 2 статті 9 КАС України.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                          О. М. Ганечко
                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев