ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

17 червня 2020 року
м. Харків

справа № 629/2715/19
провадження № 22-ц/818/810/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
відповідач – Моторне (транспортне) страхове бюро України,
третя особа – ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2019 року в складі судді Харабадзе К.Ш.,

у с т а н о в и в : 

В червні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі – МТСБУ) та просила стягнути: 

- з відповідача на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову суму в розмірі 7 795,20 грн одноразовим платежем за три роки наперед, тобто з 01 березня 2019 року по 26 листопада 2021 року; 

- з відповідача на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошову суму в розмірі 8 769,60 грн одноразовим платежем за три роки наперед, тобто з 01 березня 2019 року по 01 березня 2022 року, та 243,60 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2022 року по 06 вересня 2026 року; 

- з відповідача на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошову суму в розмірі 8 769,60 грн одноразовим платежем за три роки наперед, тобто з 01 березня 2019 року по 01 березня 2022 року, та 243,60 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2022 року по 06 вересня 2026 року; 

- з відповідача на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошову суму в розмірі 8 769,60 грн одноразовим платежем за три роки наперед, тобто з 01 березня 2019 року по 01 березня 2022 року, та 243,60 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2022 року по 12 вересня 2032 року; 

- з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дітей, витрати, що пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 12 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 31 травня 2015 року ОСОБА_6 , керуючись автомобілем «DAEWOO NEXIA», державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, порушивши вимоги пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР) спричинив дорожньо – транспортну пригоду (далі – ДТП). В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких померла. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінально правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Померла ОСОБА_7 мала чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Розпорядженнями Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 15 червня 2015 року № 142, від 18 червня 2015 року № 152 дітям надано статус дітей – сиріт та призначено ОСОБА_1 опікуном. Станом на дату ДТП цивільно – правова відповідальність ОСОБА_6 , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «DAEWOO NEXIA», державний номер НОМЕР_1 , застрахована не була. 21 грудня 2017 року позивач повідомила МТСБУ про настання страхового випадку та подала заяву на виплату страхового відшкодування, яка містила вимоги про відшкодування витрат на поховання загиблої в розмірі 3440,00 грн.; стягнення страхового відшкодування по втраті годувальника на користь: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – 23 751,00 грн; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – 41 412,00 грн; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – 41 412,00 грн; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – 63 336,00 грн. 23 червня 2018 року відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 46 988,00 грн, яке складається з: 3 140,00 грн – витрат на поховання загиблої; 43 848,00 грн – витрат по втраті годувальника у мінімальному розмірі, встановленому статтею 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961- IV). З урахуванням того, що позивач залишилась з чотирма неповнолітніми дітьми без матеріальної і фізичної допомоги зі сторони батьків, а також з урахуванням матеріального становища МТСБУ, вона вважає, що відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника повинно бути відшкодоване відповідачем у вигляді одноразової виплати за три роки наперед.

В липні 2019 року МТСБУ подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що ЦК України є загальним нормативно - правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно - правовим актом, тому при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно - правовим актом перевага надається спеціальному. Тому строк відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого, визначений пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV та складає 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Позивачем отримано регламентну виплату в розмірі 43 848,00 грн, отже МТСБУ виконанні покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки.

Також відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що до позовних вимог про регламентну виплату застосовується загальний строк позовної давності – трирічний строк на подання позовної заяви, який сплинув 31 травня 2018 року, а не частина перша статті 264 ЦПК України, оскільки дана стаття стосується відносин, передбачених статтею 1200 ЦК України, та стосується захисту осіб, які мають право на таке відшкодування.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди утриманцям – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 01 березня 2019 року, по 243,60 грн, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними двадцяти трьох років), в межах ліміту, розміру страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілому – 56 152,00 грн. У задоволені іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 7 396,01 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавець у статті 1200 ЦК України передбачив триваючий спосіб виплати страхового відшкодування виходячи, з нагальних та триваючих потреб дитини для забезпечення її існування до моменту, коли вона сама зможе себе забезпечити. Судом не встановлено, а позивачем не зазначено обставин, які мають істотне значення, на підставі яких сума відшкодування повинна бути виплачена одноразово, тому відшкодування підлягає стягненню щомісячними платежами. 23 червня 2018 року відповідачем було прийнято рішення про виплату 43 848,00 грн на відшкодування по втраті годувальника в мінімальному розмірі, встановленому статтею 27 Закону № 1961-ІV (1 218,00 грн * 36 = 43 848,00 грн), тобто по 10 962,00 грн на кожну особу, яка має право на утримання, що складає суму за 45 місяців. Отже, відшкодування по втраті годувальника належить до сплати, починаючи з 01 березня 2019 року. Виходячи з встановлених обставин та наведених норм цивільного законодавства з МТСБУ на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дітей, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути по 243,60 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2019 року, на кожну дитину до досягнення дітьми вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними двадцяти трьох років) в межах ліміту, розміру страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілому в розмірі 56 152,00 грн (100 000,00 грн – 43 848,00 грн).

При цьому, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки захист інтересу позивача за статтею 1200 ЦК України щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи є необмеженим у часі (пункт 4 статті 268 ЦК України).

22 листопада 2020 року МТСБУ подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, тому при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно - правовим актом перевага надається спеціальному. Тому строк відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого, визначений пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV та складає 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Позивачем отримано регламентну виплату в розмірі 43848 грн, отже МТСБУ виконанні покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання МТСБУ про застосування строку позовної давності. Оскільки предметом позову є отримання регламентної виплати, то до даних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності – трирічний строк на подання позову, а не частина перша статті 264 ЦПК України, оскільки дана стаття стосується відносин, передбачених статтею 1200 ЦК України та стосується захисту осіб, які мають право на таке відшкодування.

Вказує, що позивачем не надано доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу, тому підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає апеляційну скаргу МТСБУ на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами з підстав, передбачених частиною першою статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 31 травня 2015 року сталася ДТП, під час якої ОСОБА_6 керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA», державний номер НОМЕР_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, порушив пункти 10.1, 12.1 ПДР та допустив зіткнення з деревом. 

В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир ОСОБА_7 – тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в Лозівській центральній районній лікарні.

Факт смерті ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 про смерть, виданим 03 червня 2015 року Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік; на підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком два роки.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_7 була матір`ю чотирьох малолітніх дітей, які перебували на її утриманні: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Розпорядженнями Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 15 червня 2015 року № 142, від 18 червня 2015 року № 152 дітям надано статус дітей – сиріт та призначено ОСОБА_1 опікуном.

Станом на дату ДТП цивільно – правова відповідальність ОСОБА_6 , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», державний номер НОМЕР_1 , застрахована не була.

Відповідно до статті 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За вимогами статті 3 Закону № 1961 - IV обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961 - IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В пункті 41.1. а) статті 41 Закону № 1961 - IV закріплено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961 - IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині – до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту – до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом – МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961 - IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках передбачених Законом – МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19, провадження № 61 – 17499св19 (http://reestr.court.gov.ua/Review/87454025). 

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи вірно застосував до них норми матеріального права та дійшов обґрунтовано висновку про часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строків позовної давності судова колегія зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на статтю 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Оскільки даний спір стосується здійснення страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю, на таку вимогу позовна давність не поширюється, а наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що до цієї вимоги застосовується загальний строк позовної давності – трирічний строк на подання позову, є помилковими.

Доводи апеляційної скарги про недоведення позивачем витрат на професійну правничу допомогу судова колегія не приймає до уваги з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що 27 травня 2019 року ОСОБА_1 уклала договір про надання професійної правничої допомоги № 0072-ц з Адвокатським об`єднанням «Гранд Груп Партнерс», яке здійснює діяльність у сфері права. 

Згідно із замовленням № 1 на надання професійної правничої допомоги виконавцем за цим договором, тобто особою, яка безпосередньо надавала юридичні послуги, є Адвокатське об`єднання «Гранд Груп Партнерс». 

ОСОБА_10 має право на заняття адвокатською діяльністю та перебуває на посаді адвоката в Адвокатському об`єднанні «Гранд Груп Партнерс».

ОСОБА_1 уповноважила на представництво її інтересів в усіх судових установах загальної юрисдикції ОСОБА_10 на підставі довіреності, посвідченої 17 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зеленецькою О.В. за реєстровим № 1067.

Статтею 15 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 - VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076 – VI) встановлено, що адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 5076 – VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Таким чином, твердження відповідача про те, що адвокат Лабик Р.Р. представляв інтереси позивача без відповідних на те повноважень є необґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати и детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст.375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України – залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2019 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий                                                                                   А.В. Котелевець

Судді                                                                                                 І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський