ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року                                                                           Справа № 906/1287/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя             Мельник О.В.
суддя                                     Грязнов В.В.
суддя                                     Розізнана І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Васильовича на рішення господарського суду Житомирської області від 19.02.2020 р. у справі №906/1287/19 (суддя Кравець С.Г., повний текст рішення складено 24.02.2020 р.) 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" 
до фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Васильовича 
про стягнення 77710,80 грн.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Житомирської області від 19.02.2020 р. у справі №906/1287/19 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" до фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Васильовича про стягнення 77710,80 грн. задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Васильовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" 77710,80 грн. штрафу за дострокове розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу, 5000 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 1921 грн. витрат по сплаті судового збору. 
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та фізичною особою-підприємцем Кравчуком Ігорем Васильовичем було укладено договір №15-692 від 28.12.2019 р. про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим строком дії до 31.12.2019 року. Строк дії договору визначений у комерційній пропозиції №1ZHOEK-15-692, яку обрала фізична особа-підприємець Кравчук І.В., яка є додатком 2 до договору і є його невід`ємною частиною.
Відповідно до пункту 13.3. договору за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, останній зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору. У свою чергу згідно комерційної пропозиції, у разі дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач сплачує вартість заявленого місячного обсягу електричної енергії.
Суд першої інстанції вказує, що в ході розгляду справи відповідач визнав факт укладення між сторонами 28.12.2018 р. договору про постачання електричної енергії споживачу №15-695 на умовах комерційної пропозиції №1ZHOEK-15-692, про що зазначено у відзиві на позов від 02.01.2020 року (а.с. 52).
Проаналізувавши п.6.1.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312, умови договору та комерційної пропозиції №1ZHOEK-15-692, суд прийшов до висновку про те, що оскільки договір був розірваний за ініціативою відповідача з 01.10.2019 р., тобто, достроково, застосування штрафу, передбаченого умовами укладеного між сторонами договору не суперечить положенням ч.7 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії". А відтак, дії позивача по нарахуванню відповідачу штрафу за дострокове розірвання (припинення) договору про постачання електричної енергії споживачу, стягнення якого є предметом цієї справи, є правомірними, відповідають ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 6.1.3. ПРРЕЕ та умовам договору з додатком 2 договору включно.
Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 5000 грн. суд зазначає, що, керуючись приписами ст.129 ГПК України, оцінивши заявлені до стягнення витрати, з урахуванням всіх аспектів цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, суд встановив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення, є співмірною з предметом позову, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та обсягом таких послуг. Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив. З огляду на наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач фізична особа-підприємець Кравчук Ігор Васильович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити у повному обсязі. Стягнути з позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги до суду у розмірі 2881,50грн., а також стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6600 грн..
Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що рішення суду від 19.02.2020 р. є необґрунтованим та незаконним, у зв`язку із невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильним застосування закону, який підлягав застосуванню.
Зокрема, апелянт зазначає, що фізична особа-підприємець Кравчук І.В. отримавши комерційну пропозицію від ТОВ "Газ-Оіл-Групп" погодився на заміну електропостачальника та 09.09.2019 р. підписав заяву приєднання, яка відповідно до вимог Правил та Договору являється повідомленням нового енергопостачальника про намір укласти з ним договір. Копію заяви приєднання та комерційної пропозиції ТОВ "Газ-Оіл-Групп" апелянт додає до апеляційної скарги, а також пояснює, що зазначені матеріали не подавались ним до суду першої інстанції, оскільки вважав очевидним факт повідомлення нового енергопостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електроенергії. Відповідач зазначає, що такі висновки можливо зробити із повідомлень АТ "Житомиробленерго" про можливість заміни електропостачальника, а також із згоди на заміну від 10.09.2019 р. та 11.09.2019 р.. Таким чином відповідач вважає, що ним виконано як умови договору, так і вимоги Правил регулюючі такі відносини.
Також фізична особа-підприємець Кравчук І.В. звертає увагу суду на те, що невідомо з урахуванням якої саме комерційної пропозиції позивачем нараховані штрафні санкції, оскільки у апелянта наявні дві такі пропозиції з урахуванням прогнозованої оптової ціни 1,81536 грн. без ПДВ та 1,94277 грн. без ПДВ. Дані комерційні пропозиції також додаються ним до апеляційної інстанції.
На думку відповідача, судом не враховано, що жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору (ч.10 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії"). Таким чином вищевказана норма закріплює право споживача на вільний вибір електропостачальника та відсутність додаткових фінансових зобов`язань у зв`язку із його зміною. 
13.04.2020 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кравчука І.В. залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 10.02.2020 р. у справі №906/1287/19 без змін. Позивач вважає, що господарським судом Житомирської області об`єктивно та всебічно досліджено усі обставини справи.
Щодо визначення комерційної пропозиції, яка враховувалась при нарахуванні штрафу, позивач зазначає, що зважаючи на те, що на момент розробки умов комерційних пропозицій, питання щодо початку функціонування ринку електричної енергії не було остаточно вирішено законодавчою владою, тому позивачем було сформовано декілька варіантів комерційної пропозиції.  Комерційна пропозиція на ціну постачання електричної енергії = 1,94277 грн. без ПДВ була обрахована на підставі вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" з урахуванням початку дії "нової моделі ринку електричної енергії" з 01.07.2019 р., інша комерційна пропозиція була обрахована на підставі нормативних документів, які діяли до початку її дії. Крім того, позивач звертає увагу, що рахунки на попередню оплату за електроенергію за вересень 2019 р. надавались з урахуванням ціни постачання електроенергії у розмірі 1,94277 грн. без ПДВ, а рахунок на попередню оплату був оплачений відповідачем в повному обсязі та без зауважень.
Стосовно розміру витрат на професійну правову допомогу товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" вказує, що відповідачем не надано документів на підставі яких надавалась правнича допомога. Крім того, розмір витрат на професійну правову допомогу є неспівмірним із складністю справи та наданими адвокатом відповідача послугами, не зазначено скільки часу витрачено на такі послуги, який аналіз чинного законодавства України та судової практики у сфері енергетики здійснювався адвокатом, який адвокатський запит виконував адвокат, а отже розмір витрат на професійну правову допомогу значно завищений.
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, а також приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Васильовича на рішення господарського суду Житомирської області від 19.02.2020 р. у справі №906/1287/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
До апеляційної скарги відповідачем було долучено додаткові докази, зокрема: лист  товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" №2388-06 від 14.06.2019 р. з комерційною пропозицією №1 ZHOEK-15-692 (ціна постачання електричної енергії = 1,81536 грн. без ПДВ), лист  товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" №2310-05 від 10.06.2019 р. з комерційною пропозицією №1 ZHOEK-15-692 (ціна постачання електричної енергії = 1,94277 грн. без ПДВ), комерційна пропозиція №06КПЕ/264-19 постачальника електричної енергії ТОВ "Газ-Оіл Групп", інформація про замовлення місячне (по годинах) споживання електричної енергії фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Васильовича у жовтні 2019 р., заява-приєднання до договору постачання електричної енергії споживачу розміщеного на офіційному сайті ТОВ "Газ-Оіл Групп" від 09.09.2019 р. (а.с. 99-109).
Однак відповідач в апеляційній скарзі не обґрунтував поважність причин, що зумовили неможливість подання ним таких доказів до суду першої інстанції у встановлений законом строк.
Колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з принципу змагальності господарського процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції.
У відповідності до ч.3, 8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно п.6 ч.2 ст.258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені зокрема, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, а також те, що з апеляційної скарги не вбачається поважних причин, які б свідчили про неможливість подання відповідачем таких доказів до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття судом таких доказів до розгляду.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи 28.12.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Кравчуком Ігорем Васильовичем (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №15-692 (а.с.13-16).
Згідно п.1.1 договору, цей договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.
Пунктом 1.2. договору визначено, що умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.
Відповідно до пункту 2.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (п.3.1 договору)
Пунктом 3.2 договору сторони передбачили, що споживач має вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, зазначеної ПРРЕЕ, та умов цього договору.
Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору (пункт 3.3).
Відповідно до пункту 5.1 договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Комерційна пропозиція є додатком 2 до цього договору. Після прийняття споживачем комерційних пропозицій постачальника внесення змін до них можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством (пункт 5.13 договору).
Пунктом 6.2 договору, серед іншого, сторони домовились, що споживач зобов`язується забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, покладених на нього чинним законодавством та/або цим договором.
Згідно п.13.1 договору цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.
Відповідно до пункту 13.3 договору, за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору.
В розділі "Термін дії договору" комерційної пропозиції №1ZHOEK-15-692 для споживачів за "вільними цінами" із середньомісячним споживанням до 50 тис.кВт.год. (а.с.20), яка є невід`ємною частиною договору від 28.12.2018 р. визначено, що договір про постачання електричної енергії діє по 31.12.2019 р. включно, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції) договір діє до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за 21 день до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але в ніякому разі не більше ніж термін дії договору споживача про надання послуг розподілу електричної енергії. Постачальник має право розірвати цей договір достроково, повідомивши споживача про це за місяць до очікуваної дати розірвання, у випадках якщо: - споживач прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з договором, за умови, що постачальник здійснив попередження споживачу про можливе розірвання цього договору; - споживач іншим чином суттєво порушив умови цього договору, і не вжив заходів щодо усунення такого порушення в строк, що становить 5 робочих днів.
У відповідному розділі комерційної пропозиції №1ZHOEK-15-692, встановлено, що термін дії комерційної пропозиції з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року включно. Комерційна пропозиція вважається продовженою на наступний квартал, якщо не пізніше, ніж за 20 днів до кінця кварталу постачальник не надав нову редакцію комерційної пропозиції (або зміни до даної комерційної пропозиції), шляхом направлення постачальником повідомлення споживачу про внесення змін до "Комерційної пропозиції" та/або викладення її в новій редакції. Споживач має або погодитись з запропонованою постачальником комерційною пропозицією в новій редакції (шляхом її підписання або здійснення оплати рахунку, що буде розрахований відповідно до комерційної пропозиції в новій редакції) або надати письмові заперечення. Ненадання споживачем постачальнику письмових заперечень проти продовження договірних відносин на умовах "Комерційної пропозиції в новій редакції та продовження фактичного споживання споживачем електричної енергії - засвідчує факт погодження споживача з комерційною пропозицією в новій редакції та прийняттям на себе нових (змінених) зобов`язальних умов. Якщо споживач не погоджується з запропонованою постачальником комерційною пропозицією в новій редакції, то він повинен повідомити про це постачальника протягом 5-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про внесення змін до комерційної пропозиції від постачальника,  в такому разі дія договору припиняється.
В розділі "Розмір штрафу за дострокове розірвання договору" комерційної пропозиції №1ZHOEK-15-692 передбачено, що у разі дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач сплачує вартість заявленого місячного обсягу електричної енергії.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.
За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
При цьому, вимогами ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами  ст.629 ЦК України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.
Згідно ч.1 ст.633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
За умовами ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Пунктом 10 частини 7 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" унормовано, що умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.
Отже, укладаючи договір сторони вправі включити до умов договору штрафні санкції за дострокове його розірвання, що також узгоджується із положенням підпункту 8 пункту 3.2.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ).
Відповідно до п. 6.1.1. ПРРЕЕ споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником.
Згідно п. 6.1.3. ПРРЕЕ зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника, але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу. Якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.
З огляду на викладені вище норми Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ, вбачається, що чинним законодавством передбачається можливість застосування штрафних санкцій до споживача за дострокове припинення договору про постачання електричної енергії споживачу. А тому суд критично оцінює доводи апелянта, з посиланням на ч.10 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії", про те, що жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника, а також про те що, договір не може містити положення, які накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право, в іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.
Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на ч.10 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії", щодо заборони додаткових фінансових зобов`язань не стосується предмету спору та є безпідставними, оскільки ця норма стосується відмінних від визначених Законом України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ зобов`язань. У свою чергу предметом розгляду справи в даному випадку є стягнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору, які, як уже було зазначено вище, передбачені і законодавством і договором.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, стосовно того, що фізична особа-підприємець Кравчук І.В. під час зміни енергопостачальника виконала, як умови договору так і вимоги Правил, що регулюють такі відносини, а тому судом зроблено хибні висновки щодо задоволення позову та стягнення штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст. 653 ЦК України).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно зі ч.1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції з 01.10.2019 р. фізична особа-підприємець Кравчук І.В. змінив електропостачальника про що, у своїй сукупності свідчать листи АТ "Житомиробленерго" №012/12553 від 10.09.2019р. (а.с.55) та №012/12625 від 11.09.2019 р. (а.с. 56-58), а також лист ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" №4485-05 від 01.10.2019 р. (а.с. 22).
Зокрема, з листа АТ "Житомиробленерго" №012/12553 від 10.09.2019 р. вбачається, що ТОВ "Газ-Оіл-Групп" зверталось до АТ "Житомиробленерго" з листом №243/19 від 10.09.2019 щодо зміни фізичною особою-підприємцем  Кравчуком І.В. електропостачальника. На що АТ "Житомиробленерго" повідомляє ТОВ "Газ-Оіл-Групп" про те, що існує можливість здійснення заміни електропостачальника споживачем, зокрема фізичною особою-підприємцем  Кравчуком І.В..
Листом №012/12625 від 11.09.2019 р. АТ "Житомиробленерго" повідомив ТОВ "Газ-Оіл-Групп", що не заперечує зміну з 01.10.2019 р. споживачами, зокрема, фізичною особою-підприємцем Кравчуком І.В., електропостачальника.
У свою чергу в суді першої та апеляційної інстанції сторони не заперечували факту зміни фізичною особою-підприємцем Кравчуком І.В. з 01.10.2019 р. електропостачальника.
Пунктом 13.5 договору, зокрема, врегульовано, що дія цього договору припиняється, зокрема, у разі зміни електропостачальника.
Відповідно до умов пункту 13.1 договору договір укладається на строк, визначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач. В комерційній пропозиції №1 ZHOEK-15-692 (додаток № 2 до договору), зазначено, що договір діє по 31.12.2019 року включно. Відтак, між сторонами у даній справі укладено договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим строком його дії. 
Таким чином, з огляду на те, що останнім днем дії договору є 31.12.2019 р. суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що він за 21 календарний день до закінчення терміну (строку) дії договору, а саме 09.09.2019 року, повідомив нового електропостачальника про зміну електропостачальника.
Відповідно до пункту 13.3 договору, за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору. Комерційною пропозицією №1 ZHOEK-15-692 (додаток № 2 до договору), закріплено, що за дострокове розірвання договору за ініціативою споживача, споживач сплачує вартість заявленого місячного обсягу електричної енергії.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що дострокове розірвання договору за ініціативи споживача є безумовною підставою для застосування штрафних санкцій з урахуванням встановлених судом у даній справі обставин. 
Таким чином, в даному випадку, відповідач реалізував своє право на зміну електропостачальника з 01.10.2019 р., у зв`язку з чим за його ініціативою було достроково розірвано договір про постачання електричної енергії споживачу, строк дії якого визначено до 31.12.2019р., що є підставою для застосування попереднім постачальником електричної енергії до нього штрафних санкцій за дострокове розірвання даного договору.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що невідомо з урахуванням якої саме комерційної пропозиції позивачем нараховані штрафні санкції, оскільки у фізичної особи-підприємця Кравчука І.В. наявні дві комерційні пропозиції з відмінними цінами постачання електричної енергії (додаються до апеляційної скарги), зважаючи на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву не звертав увагу суду першої інстанції на наявність таких обставин та будь-яких доказів з цього приводу суду не подавав. 
Також у відповідності до ч.4 ст.165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
У свою чергу апеляційний суд не приймає вищевказані докази до розгляду, оскільки з апеляційної скарги не вбачається поважних причин, які б свідчили про неможливість подання відповідачем таких доказів до суду першої інстанції.
Враховуючи наведене судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено наявні в матеріалах справи докази та при нарахуванні штрафу вірно взято до уваги комерційну пропозицію №1 ZHOEK-15-692 (а.с. 20) як належний доказ, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Що стосується розміру заявлених штрафних санкцій, то з урахуванням обсягів постачання електричної енергії на жовтень відповідно до додатку 3 до договору (а.с. 19) та ціни електричної енергії вказаної у комерційній пропозиції №1 ZHOEK-15-692 (а.с. 20), апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованим штраф у розмірі 77710,80 грн..
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Згідно з ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.
В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.  269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                         
ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення господарського суду Житомирської області від 19.02.2020 р. у справі №906/1287/19 залишити без змін, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Васильовича - без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "01" червня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.