Постанова
Іменем України
10 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 757/32656/16-ц
провадження № 61-1380св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» 
(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
Позовна заява мотивована тим, що 24 лютого 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 288 996,77 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,6 % річних з кінцевим строком повернення до 23 лютого 2015 року включно. 
З метою забезпечення виконання кредитного договору 24 лютого 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений договір застави, предметом якого є автомобіль марки Lexus IS 250, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
У квітні 2015 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» стало відомо, що ОСОБА_2 , незважаючи на чинний запис про обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відчужив автомобіль марки Lexus IS 250, 
2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , яка є власником цього транспортного засобу на час розгляду справи. 
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання за кредитним договором, станом на 23 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 517 460,17 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 240 844,35 грн; проценти за кредитом за період з 24 по 31 травня 
2016 року - 715,95 грн; проценти за період з 01 по 23 червня 2016 року - 2 058,36 грн; прострочені проценти - 116 231,50 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту і процентів - 157 610,01 грн.
Посилаючись на те, що на момент набуття відповідачем права власності на спірний транспортний засіб запис про обтяження був чинним і застава зберегла силу для нового власника, ПАТ «Креді Агріколь Банк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2012 року у розмірі 517 460,17 грн звернути стягнення на автомобіль марки Lexus IS 250, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва 
від 21 листопада 2016 року (у складі судді Васильєва Н. П.) позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.
Звернуто стягнення на предмет застави згідно з договором застави 
від 24 лютого 2012 року, а саме - транспортний засіб марки Lexus 
модель IS 250, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстровано за ОСОБА_1 , шляхом його продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором 
від 24 лютого 2012 року на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» у розмірі 517 460,17 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 240 844,35 грн; нараховані відсотки за період з 24 по 31 травня 2016 року - 715,95 грн; нараховані відсотки за період з 01 по 23 червня 2016 року - 2 058,36 грн; прострочені відсотки - 116 231,50 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків - 157 610,01 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року (у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.) заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 
2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року (у складі колегії суддів: Карпенко С. О., Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.) ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесений запис про обтяження спірного автомобіля, тому при переході права власності на цей транспортний засіб до  ОСОБА_1 застава зберегла силу, у зв`язку з чим банк має право за рахунок цього майна задовольнити свої вимоги за кредитним договором 
від 24 лютого 2012 року.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Оскаржуваною постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 
2019 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва 
від 21 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що чинним процесуальним законом не передбачено можливості залучення сторін під час апеляційного перегляду, що унеможливлює справедливий розгляд справи з дотриманням принципів диспозитивності та змагальності сторін.
Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет застави, враховуючи, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2013 року у справі № 761/8084/13-ц стягнуто заборгованість за двома кредитними договорами у сукупному розмірі 364 837,57 грн, і після ухвалення цього рішення позивачем донараховувалися відсотки та пеня.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі АТ «Креді Агріколь Банк» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що предметом спору є конкретний автомобіль марки Lexus модель IS 250, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , серед ідентифікуючих ознак якого змінено тільки державний номерний знак, інші ознаки автомобіля, такі як назва і модель, номер шасі, колір, дата випуску, наявні.
Крім того, банк вказував, що апеляційний суд не дослідив дійсність запису про обтяження № 12220850 на дату відчуження спірного автомобіля 
28 серпня 2013 року.
Разом з тим, залучення співвідповідача до участі у справі не є обов`язком позивача, а відноситься до повноважень суду, тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи інших учасників справи
У березні 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною 
і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу.
У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 23 серпня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти на придбання транспортного засобу марки Nissan Tiіda для особистих потреб у розмірі 127 220 грн строком користування з 23 серпня 2011 року по 22 серпня 2015 року включно. Додатками до кредитного договору є графік погашення та умови надання, обслуговування та погашення кредиту.
Також, 24 лютого 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти на придбання транспортного засобу марки Lexus IS 250 для особистих потреб, у розмірі 288 996,77 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,6 % строком користування з 24 лютого 2012 року по 23 лютого 2015 року включно. Додатками до кредитного договору є графік погашення та умови надання, обслуговування та погашення кредиту.
З метою забезпечення виконання кредитного договору 24 лютого 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений договір застави, предметом якого є автомобіль марки Lexus IS 250, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 24, т. 1).
Відповідно до пункту 2.1. договору застави право застави виникає в момент укладення цього договору та його нотаріального посвідчення. Пріоритет права заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави відносно вимог інших осіб виникає з моменту державної реєстрації обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 3.2. договору застави заставодавець зобов`язаний не відчужувати предмет застави, не передавати його в оренду (тимчасове користування) іншим особам без згоди заставодержателя.
Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 35072867, застава рухомого майна за договором застави від 24 лютого 2012 року, стягувач ПАТ «Креді Агріколь Банк», зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28 лютого 2012 року.
18 вересня 2012 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» направило на адресу ОСОБА_2 вимогу, в якій повідомляло про необхідність погашення заборгованості на суму 99 863,37 грн, повторну вимогу про погашення заборгованості на суму 97 057,36 - направило 15 січня 2013 року.
Також суди встановили, що у березні 2013 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитними договорами 
від 23 серпня 2011 року та від 24 лютого 2012 року у розмірі 100 379,25 грн та 264 458,32 грн відповідно.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва 
від 01 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 364 837,57 грн (справа № 761/8084/13-ц).
З 28 серпня 2013 року право власності на автомобіль марки Lexus IS 250 перереєстровано на ОСОБА_1 з державним номерним знаком 
НОМЕР_3 (а. с. 212, т. 1).
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 
від 20 квітня 2017 року № 52053629, відповідно до якого за параметрами запиту «номер державної реєстрації НОМЕР_4 » інформація у реєстрі відсутня (а. с. 214, т. 1).
Згідно з наданим ПАТ «Креді Агріколь Банк» розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 24 лютого 2012 року становить 517 460,17 грн, з яких: прострочена заборгованість - 240 844,35 грн; нараховані відсотки за період з 24 по 31 травня 2016 року - 715,95 грн; нараховані відсотки за період з 01 по 23 червня 2016 року - 2 058,36 грн; прострочені відсотки - 116 231,50 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди - 157 610,01 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Креді Агріколь Банк» як на підставу своїх вимог посилалось на те, що банк надав ОСОБА_2 кредит для придбання транспортного засобу марки Lexus IS 250 для особистих потреб. Кредитний договір був забезпечений договором застави. Крім того, банк вказував, що на момент набуття відповідачем права власності на спірний транспортний засіб запис про обтяження був чинним і застава зберегла силу для нового власника.
Отже, спір у справі виник у зв`язку з виконанням договору застави.
Скасовуючи ухвалу апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року виходив з того, що належним підтвердженням обтяження заставою спірного автомобіля є підтвердження чинності запису № 12220850 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на цю дату.
З метою перевірки вказаних обставин, суд касаційної інстанції направив справу до апеляційного суду.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд в оскаржуваній постанові дійшов висновку про відсутність доказів чинності запису № 12220850 
у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 28 серпня 
2013 року (дата укладення правочину відчуження спірного автомобіля).
Колегія суддів Верховного Суду з таким висновком апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.
Обґрунтовуючи доводи позовних вимог, ПАТ «Креді Агріколь Банк» вказувало на те, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 
288 996,77 грн для особистих потреб на підставі договору від 24 лютого 2012 року, який був забезпечений договором застави від 24 лютого 
2012 року.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 кредитного зобов`язання за договором кредиту від 24 лютого 2012 року, а також за іншим договором кредиту від 23 серпня 2011 року, банк стягнув на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитними договорами у розмірі 364 837,57 грн (справа № 761/8084/13-ц (а. с .36, т. 1)). На виконання вказаного рішення 12 вересня 2013 року Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист 
від 01 липня 2013 року № 761/8084/13-ц (2/761/4452/2013)
10 жовтня 2013 року постановою відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (далі - ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ у Вінницькій області) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа 
№ 2/761/4452/2013.
Постановою ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ у Вінницькій області 
від 04 грудня 2013 року оголошено розшук майна: автомобіль марки Lexus модель IS 250, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіля марки Nissan Tiіda, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , що належать ОСОБА_2 .
Постановою ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ у Вінницькій області 
від 20 лютого 2015 року повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку з відсутністю майна.
Таким чином, виконавчий лист щодо виконання судового рішення про стягнення заборгованості не виконаний.
З Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) вбачається, що ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року у справі № 138/3127/15-к скаргу ПАТ «Креді Агріколь Банк» на бездіяльність начальника Слідчого відділу Могилів-Подільського Відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - СВ Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області) щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та початку досудового розслідування задоволено. Зобов`язано начальника СВ Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області внести відповідні відомості до ЄРДР за фактами, вказаними у заяві про кримінальне правопорушення від 16 жовтня 2015 року в межах підслідності, передбаченої статтею 216 КПК України.
З вказаної ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року вбачається, що транспортний засіб марки Lexus модель IS 250, 2011 року випуску, є предметом застави як забезпечення дотримання умов кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Креді Агріколь Банк». У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору і договору застави рішенням Шевченківського районного суду місті Києва від 01 липня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто кредитну заборгованість. У ході примусового виконання рішення суду відділом державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (далі - ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ у Вінницькій області) на вказаний транспортний засіб накладено арешт та оголошено його у розшук, при цьому встановлено, що транспортний засіб знято з обліку та зареєстровано на іншу особу без письмової згоди банку на це.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Частиною першою статті 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за рахунок заставленого майна  заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою  виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. 
Частиною другою статті 17 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» 
(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнового права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Порядок звернення стягнення на предмет застави передбачений статтею 20 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, відповідно до частини сьомої якої, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. 
Відповідно до пункту 5.1. договору застави від 24 лютого 2012 року разі невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов`язань. передбачених кредитним договором та цим договором, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у розмірі, визначеному кредитним договором та цим договором в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відшкодування суми кредиту, процентів за кредитом, щомісячної комісії, пені, штрафу, збитків, завданих простроченням виконання зобов`язань, витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на предмет застави, та його реалізацією (нотаріальні послуги, виконавчий збір тощо). 
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. 
У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. 
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, 
від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14, постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження 
№ 61-3383св19) та від 29 січня 2020 року у справі № 344/9053/17 (провадження № 61-11007св19).
Отже, для вирішення питання, чи зареєстрований спірний автомобіль як об`єкт застави, апеляційним судом не перевірено чинність запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
З матеріалів справи вбачається лист Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «НАІС») від 04 грудня 
2017 року, наданий представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , відповідно до якого роз`яснено порядок отримання витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі пункту 32 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок 
№ 830 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).
Так, відповідно до пункту 32 Порядку № 830 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи органів державної влади чи інші визначені законом особи отримують витяги у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, шляхом безпосереднього доступу до Реєстру.
Згідно з пунктом 29 Порядку № 830 (у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції) витяг у паперовій формі надається будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, на підставі поданої фізичною чи юридичною особою заяви.
Також, з матеріалів справи вбачається, що, обґрунтовуючи доводи позовних вимог, ПАТ «Креді Агріколь Банк» надало до матеріалів справи відповідь приватного нотаріуса - державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до якої зазначено, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься інформація про те, що обтяження № 12220850 зареєстровано 28 лютого 2012 року, з терміном дії до 28 лютого 2017 року. 20 жовтня 2016 року зареєстровано звернення стягнення. У записі про обтяження № 12220850 відсутня інформація про припинення/виключення запису до закінчення терміну дії. Таким чином, зазначено, що обтяження 
№ 12220850 перебувало у реєстрі з дати реєстрації 28 лютого 2012 року до закінчення терміну дії 28 лютого 2017 року. Також вказано, що вказаний запис на поточний момент є архівним (запис автоматично вилучений по завершенню п`ятирічного терміну зберігання), тому Державний реєстр обтяжень рухомого майна не дозволяє сформувати витяг, інформація доступна тільки для перегляду (а. с. 203, т. 2).
Таким чином, суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином матеріали справи та не встановив на підставі наявних доказів у справі всі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та не надав належної оцінки вказаному вище листу приватного нотаріуса як особи, до компетенції якої віднесено надання відповідних витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність записів про обтяження майна.
За вказаних обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню.
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий апеляційний розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦКП України 
суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Отже, при новому розгляді справи, апеляційному суду слід вирішити питання про залучення до участі у справі боржника за кредитним договором відповідно до вимог статті 365 ЦПК України та встановити на підставі наявних доказів розмір заборгованості, перевіривши надані до справи розрахунки заборгованості.
Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.
За вказаних обставин, постанова апеляційного суду вказаним вимогам не відповідає, тому підлягає скасуванню з направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, постанову суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                 А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
В. М. Сімоненко
І. М. Фаловська