У Х В А Л А 
19 березня 2020 року
м. Київ
справа № 159/4911/19
провадження № 61-3911 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сімоненко В. М. (судді-доповідача)
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року Підприємство теплових мереж «Ковельтепло» (далі -                 ПТМ «Ковельтепло») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Позов мотивовано тим, що підприємство надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі в квартиру АДРЕСА_1 , співвласниками якої є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджено відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 17 вересня 2008 року між ПТМ «Ковельтепло» та           ОСОБА_1 було укладено договір № 1/5111 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у вищевказану квартиру. Позивачем зобов`язання по теплопостачанню виконано, а відповідачі своїх зобов`язань не виконують внаслідок чого станом на                            01 серпня 2019 року, утворилась заборгованість перед підприємством за період з серпня 2018 року по липень 2019 року включно в сумі, що становить 10 452,31 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області                                      від 31 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, позов ПТМ «Ковельтепло» задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,           ОСОБА_3 на користь ПТМ «Ковельтепло» заборгованість за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, за період з серпня 2018 року по липень 2019 року включно, в сумі 10 452,31 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що квартира, в яку надає ПТМ «Ковельтепло» послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, належить на праві спільної часткової власності відповідачам, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано, а тому необхідно стягнути з кожного з них заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру.
03 березня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Ковельського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд суду першої інстанції.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин та про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Предметом позову є стягнення заборгованості, із зазначеною ціною позову у розмірі 10 452,31 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 =            210 200 грн), а тому дана справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що копія постанови, яка надійшла на його адресу, не підписана жодним із суддів, зазначених у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, не може бути підставою для обов`язкового скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, оскільки копія вказаної постанови виготовлена з автоматизованої системи документообігу суду, а не ксерокопії з оригіналу судового рішення, яке знаходиться в матеріалах справи, що відповідає Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019  № 814 (із змінами, внесеними згідно з Наказами Державної судової адміністрації № 843 від 29 серпня 2019 року,  № 1196 від 24 грудня 2019 року).
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 389 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.
У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню не встановлено.
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                       В. М. Сімоненко     
                                                                                                        С. Ю.Мартєв 
                                                                                                        Є. В. Петров