22-ц/804/1613/20 
                                                                                264/6474/19 
                                               
Головуючий у І інстанції Матвєєва Ю.О. Єдиний унікальний номер 264/6474/19     
Номер провадження 22-ц/804/1613/20
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

29 травня 2020 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів   Мальцевої Є.Є.,
   Лопатіної М.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (надалі – ТОВ «Споживчий Центр») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява мотивована тим, що 11  грудня 2017 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11.12.2017-100003341, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Кредитний договір укладений строком на один місяць (п. 8.1 договору) та не є договором споживчого кредиту, тому на нього не поширюється дія Закону України «Про споживчий кредит». Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 3 000 грн. строком на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту 25 грудня 2017 року та платою за користування кредитом у розмірі 840 грн. Відповідно до касового ордеру  № 2982 від 11 грудня 2017 року ТОВ «Споживчий Центр» 11 грудня 2017 року видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн., чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. Проте, відповідачка заборгованість за кредитним договором до теперішнього часу не сплатила, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до п.5.4 кредитного договору, у разі порушення умов договору кредитом має право нарахувати штраф, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Просили стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 5340 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, процентами та частини штрафу, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. 
Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року у задоволені позову ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Споживчий Центр», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права,  просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про електронну комерцію», оскільки кредитний договір не укладався в електронній формі. Між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір в паперовій письмовій формі у відділенні Товариства, договір підписано власноручним підписом, грошові кошти за кредитним договором відповідачці були видані готівкою у відділенні Товариства.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений факт укладання договору фінансового кредиту, у зв`язку з чим відсутні й підстави для стягнення грошових коштів як заборгованості за виконання умов такого договору.
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
В силу ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
У ст. 610 ЦК України йдеться про те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 449 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2017 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 уклали письмовій кредитний договір № 11.12.2017-100003341, за умовами якого остання отримала  кредит у розмірі 3000 грн строком на 14 календарних днів з терміном повернення кредиту до 25 грудня 2017 року та сплатою процентів за користування кредитом  у розмірі 840 грн, що становить 28 % за 14 календарних днів користування кредитом (а.с. 5-6).
Відповідно до п. 5.4 договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником кредитних зобов`язань, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання.
Згідно з п. 7.1 кредитного договору у разі несплати кредиту та /або процентів у строки, встановлені договором, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення процентів до позичальника може бути застосований штраф згідно п. 5.4. кредитного договору.
Факт отримання відповідачкою коштів у розмірі 3 000 грн. за умовами вказаного кредитного договору від 11 грудня 2017 року підтверджується видатковим касовим ордером від 11 грудня 2017 року (а.с. 7).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ТОВ «Споживчий центр» надало розрахунок заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом, з якого вбачається, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 3 000 грн, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом - 840 грн, розмір штрафу за період прострочення з 26 грудня 2017 року по 20 вересня 2019 року у розмірі 48 691,20 грн (а.с. 4).
Суд першої інстанції наданим позивачем доказам належної правової оцінки не надав, передчасно констатував недоведеність факту укладення між сторонами договору.
Апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість та штраф за кредитним договором у загальному розмірі 5 340 грн., з яких 3 000 грн. – заборгованість за кредитом, 840 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 500 грн. – частина штрафу.
За таких обставин, враховуючи те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3 000 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 840 грн. підлягають задоволенню.
У позовній заяві позивач, серед іншого, просить стягнути з відповідачки штраф згідно з п. 5.4. кредитного договору.  
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам – підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.
Згідно із підпунктом 15 п.1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить м. Маріуполь (Маріупольська міська рада).
Судом встановлено, що місце реєстрації та проживання відповідачки ОСОБА_1 зареєстроване у м. Маріуполі Донецької області.
Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, позовні вимоги банку про стягнення з відповідачки штрафу задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн. (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2881,50 грн. (а.с. 34).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 5340 грн., задоволено в розмірі 3840 грн., що складає 71,91% від суми заявлених вимог), то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 1381,39 грн. (1 921 грн. х 71,91%) за подачу позову до суду першої інстанції та 2072,09 грн. – за подачу апеляційної скарги (2 881,50 грн. х 71,91%).
Враховуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» – задовольнити частково.
Заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року – скасувати.
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість за кредитом в розмірі 3 000 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 840 грн., а разом – 3 840 (три тисячі вісімсот сорок) гривень.
В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної

заяви в сумі 1 381 (одну тисячу триста вісімдесят одну) гривні 39 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 072 (дві тисячі сімдесят дві) гривні 09 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 29 травня 2020 року.

Судді       В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

М.Ю. Лопатіна