УХВАЛА

16 квітня 2020 року 
Київ
справа №160/2671/19
адміністративне провадження №К/9901/10733/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,
суддів - Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

перевіривши касаційну скаргу Київської митниці Держмитслужби 
на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року
у справі №160/2671/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерні Світлотехнічні Технології" до Київської міської митниці ДФС 
про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.02.2019 року № UA100030/2019/00163 та від 25.02.2019 року № UA100030/2019/00161 та рішення про коригування митної вартості товарів від 26.02.2019 року № UA100000/2019/000054/2 та від 25.02.2019 року № UA100000/2019/000051/2.
Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали шляхом надання документа про сплату судового збору та документа про підтвердження повноважень виконуючого обов`язки начальника Київської митниці ДФС.
25 листопада 2019 року Третій апеляційний адміністративний суд повернув апеляційну скаргу скаржнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України.

11 січня 2020 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач звертався з апеляційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року, проте судом апеляційної інстанції зазначена скарга повернута апелянту у зв`язку з тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, встановлено строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги шляхом надання заяви про поновлення строку, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки підписання апеляційної скарги особою, яка не має права її підписувати, і, як наслідок, повернення зазначеної скарги, не є об`єктивно непереборною обставиною чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а за своєю суттю є суб`єктивною обставиною та не може бути прийнято судом апеляційної інстанції як підстава для поновлення строку апеляційного оскарження рішення від 23 вересня 2019 року. 
Не погоджуючись із ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року та вважаючи, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідач подав касаційну скаргу.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з такого.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Постановляючи ухвалу від 05 березня 2020 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року та не зазначено інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Так, відповідно до частин першої та другої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо, зокрема скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

В касаційній скарзі доводи скаржника про поважность причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції мотивовані тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно повернув апеляційну скаргу через не підтвердження повноважень представника. Фактично відповідач не погоджується з мотивами ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, яка не є предметом оскарження.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що 25 листопада 2019 року апеляційна скарга відповідача повернута ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, тоді як повторно апеляційна скарга подана відповідачем лише 11 січня 2020 року.

Причини, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в межах розумного строку у період з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги до подання апеляційної скарги повторно, відповідачем не зазначено.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Підписання апеляційної скарги особою, яка не має права її підписувати, і, як наслідок, повернення зазначеної скарги, і, як наслідок, повернення зазначеної скарги, не є об`єктивно непереборною обставиною чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а за своєю суттю є суб`єктивною обставиною та не може бути прийнято судом апеляційної інстанції як підстава для поновлення строку апеляційного оскарження рішення від 23 вересня 2019 року.
Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, вірно застосував положення пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київської митниці Держмитслужби на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року у справі №160/2671/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерні Світлотехнічні Технології" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      Р. Ф. Ханова

Судді                                                                                          І. А. Гончарова

                                                                                             І. Я. Олендер