Номер провадження: 22-ц/813/1740/20 
Номер справи місцевого суду: 522/9024/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Маслову Р.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року в цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку, -         

ВСТАНОВИВ:

23.05.2018 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1  та просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальний збиток, а також грошові кошти, витрачені на проведення експертизи та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ввечері 28 лютого 2018 року ОСОБА_2  припаркувала свій автомобіль «Форд», модель «Фокус», 2007 р.в., реєстраційний номер  НОМЕР_1 , біля свого будинку за адресою:  АДРЕСА_2, 11. 01 березня 2018 року на її транспортний засіб впав козирок балкону квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач  ОСОБА_1 . Позивач посилалась на те, що внаслідок падіння козирку балкону її автомобілю були завдані значні пошкодження, на підтвердження яких долучила фотографії. Вказувала, що вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозиціями вирішити дане питання мирним шляхом, проте добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач не бажає. Крім того позивач зазначала, що 01.03.2018 року вона звернулась до Шевченківського відділу поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована за номер ЖЄО № 3744 від 01.03.2018 року згідно талону-повідомлення № 025960. 29 березня 2018 року нею було отримано відповідь за № 36/1-3744, в якій зазначено, що з гр.  ОСОБА_1  проведена бесіда профілактичного характеру та по спірним питанням матеріального характеру рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, №119/03-18, складеного 12 березня 2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 55 380, 72 грн, вартість матеріального збитку - 27 784, 79 грн (а.с. 1-4).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року позов  ОСОБА_2  був задоволений. А саме: суд вирішив стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 27 784, 79 грн, витрати за проведення оцінки збитків у сумі 1500, 00 грн, а також судовий збір у розмірі 704, 80 грн. В іншій частині позову вирішено відмовити (а.с. 102-106).
Не погоджуючись з вказаним рішенням 18.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що в матеріалах справи дійсно містяться фотокартки, які свідчать про те, що ТЗ марки «Форд» нанесена матеріальна шкода, але ці фото ніяким чином не підтверджуються ті обставини, що це сталося біля будинку № АДРЕСА_2, як це стверджує позивачка та внаслідок падіння елементу покрівлі або елементу будинку, тобто, як вказує апелянт, на фото не видно, що ТЗ знаходиться біля будинку № АДРЕСА_1, що шкода нанесена саме металевим предметом. Апелянт зазначає, що відшкодування майнової шкоди є деліктною відповідальністю, а тому причинно-наслідковий зв`язок є необхідною умовою для її відшкодування. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому ж обов`язковою умовою настання відповідальності. Апелянт зауважує, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що відповідач в момент заподіяння шкоди, перебував на роботі, тобто не міг заподіяти позивачу матеріальну шкоду. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що в день, коли була нанесена матеріальна шкода шляхом падіння снігової брили були несприятливі погодні умови. Апелянт зауважує, що категорія справ щодо відшкодування матеріальних збитків, які виникли внаслідок стихійного лиха, падіння дерев, падіння елементів будівлі, падіння снігу розглядається в двох аспектах: з вини балансоутримувача будинку, у разі ненадання мешканцям будинку відповідних послуг з прибирання снігу або проведення ремонту будівлі відбувається падіння елементів будівлі, снігу тощо внаслідок чого була нанесена матеріальна шкода або ж з вини власника майна, який зловживаючи своїми правами на користування, володіння та розпорядження майном, внаслідок порушення ним законодавства України, була нанесена матеріальна шкода. Апелянт вказує на те, що земельна ділянка, на якій розташовується будинок № АДРЕСА_2 не оформлена і не передана в користування мешканцям будинку на праві сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку. Крім того, апелянт зауважив, що суддею першої інстанції була проігнорована ст. 323 ЦК України, де визначено, що ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 110-118). 
В судовому засіданні апелянт свою скаргу підтримав. Позивач в судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції. 
Приймаючи рішення по справі суд виходив з того, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка - ОСОБА_2 , є власником транспортного засобу, марки «Форд», модель «Фокус», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 24.02.2017 року (а.с. 7) та не оспорюється стороною відповідача. 
01 березня 2018 року вказаний транспортний засіб, припарковий біля будинку АДРЕСА_2, в якому мешкає позивачка, було пошкоджено. На приєднаних до позову фотографіях вбачається вищевказаний автомобіль, з пошкодженим заднім склом. Поруч з ним знаходиться металева конструкція (а.с. 33). До позову також було додано висновок оцінювача ТОВ «Клевер Експерт» №119/03-18, складений 12 березня 2019 року (а.с.9-29).
За цим фактом позивачка того ж дня, 01.03.2018 року, звернулась із відповідною заявою до Шевченківського відділу поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована за номер ЖЄО №3744 від 01.03.2018 року згідно талону-повідомлення №025960 (а.с. 31). 
Крім того, до позову було додано копія відповіді Шевченківського відділу поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 29 березня 2018 року за №36/1-3744, з якого вбачається, що у ході перевірки слідчим ознак кримінального правопорушення не виявлено. При цьому в листі вказується про опитування ОСОБА_4 (до участі в справі в жодному процесуальному статусі не притягнута), проте її пояснення не приєднані до матеріалів справи, а висновок про віконний козирок, який впав у результаті погодних умов із-за сильного снігопаду відноситься до висновку невказаної особи, яка, можливо проводила опитування (а.с. 31).
Як вбачається з довідки гідрометеологічного центру Чорного та Азовського морів 01.03.2018 року по м. Одесі відбулись сильні опади 8 мм, висота сніжного покрову 15 см. При цьому з 15.00 28 лютого до 03.00 1 березня 2018 року в м. Одеса спостерігався дуже сильний сніг (20мм за годину - стихійне метеорологічне явище) (а.с. 73).
Крім того, в матеріалах справи знаходиться відзив ОСОБА_1 , в якому сторона звертала увагу суду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності його вини у завдані збитків та пошкодження автомобіля, зокрема на те, що з фотокарток, наданих позивачкою, не вбачається, де саме був припаркований автомобіль, не підтверджується, що саме 01.03.2018 року було пошкоджено автомобіль, а не в будь-який інший час та при іншій ситуації (як наприклад унаслідок хуліганських дій третіх осіб). Крім того, відповідач звертав увагу на відсутність акту про нанесення матеріального збитку, саме унаслідок падіння козирку балкону та з вини відповідача, внаслідок неналежного утримання ним свого майна. Посилався на те, що позивачка порушила правила вимоги благоустрою м. Одеси, оскільки її транспортний засіб був припаркований поза межами відведеного місця для паркування. За викладених обставин просив відмовити у задоволенні позову (а.с.62-65). 
Дослідивши всі вищевказані матеріали справи (оскільки інші, не рахуючи процесуальних документів суду та поштових повідомлень) відсутні, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Разом з тим, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що згідно зі ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. 
Зокрема, загальні підстави відповідальності за завдану майнову передбачені нормами статей 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому вина заподіювача шкоди презюмується. Таким чином, звертаючись до суду, позивач повинен був довести що його майну було завдано шкоду, мали місце дії/бездіяльність відповідача, внаслідок яких була завдана шкода, між діями/бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок. При цьому рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Фактично в матеріалах справи наявні лише вищеописані матеріали, з яких можна лише безспірно можна констатувати наявність пошкодженого скла на автомобілі, та наявність опадів у певний період часу. В той самий час, ст. 12 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, слід зробити висновок, що позивач повинен був довести, що його майну було завдано шкоду, мали місце дії/бездіяльність  відповідача, внаслідок яких була завдана шкода, між діями/бездіяльністю відповідача  та завданою шкодою існує причинний зв`язок, а сторона відповідача могла доводити як відсутність своєї вини, так і спростовувати наявність/недоведеність будь-якого або всіх елементів юридичного складу передбаченого ст. 1166 ЦК України. Фактично, як обсяг шкоди, так і завдання її через дії/бездіяльність, причинний зв`язок між ними не доведено, а тому слід було відмовляти в позові в повному обсязі. При цьому відповідно до ч.1 ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки мало місце стихійне лихо, то посилання апелянта на факт постійного паркування транспортного засобу позивачем біля входу до парадної, що створює перешкоди в русі мешканців будинку, через, що виникали конфлікти з позивачем, з порушенням встановленого порядку зберігання транспортних засобів окремо судом не оцінюються, як таке, що знаходиться за межами недоведеного юридичного складу передбаченого ст. 1166 ЦК України, та мав би значення лише у разі його доведеності.
Таким чином, враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, оскільки доводи апелянта знайшли своє підтвердження, а позивачем був пропущений строк позовної давності, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року - скасувати.
В задоволенні позову відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                А.І. Дрішлюк

       М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст цієї постанови виготовлено 30 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дрішлюк