ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 р. м. Харків	Справа № 520/10318/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Гуцала М.І.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Бенедик А.П. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В. (повний текст складено 20.12.19) по справі № 520/10318/19
за позовом   Комунального підприємства "Харківводоканал"      
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг , третя особа - Харківська міська рада                             
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство “Харківводоканал” (далі – КП “Харківводоканал”, позивач) звернулось до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП, відповідач), третя особа -  Харківська міська рада (далі – Харківська МР, третя особа), у якому просив визнати протиправним та скасувати Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 06.09.2019 №1857 “Про накладення штрафу на КП   “Харківводоканал” за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення”.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову НКРЕКП від 06.09.2019 №1857 “Про накладення штрафу на КП  “Харківводоканал” за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення”. 
Не погодившись з таким рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції, що «Відповідач всупереч норми п.5.4. Порядку № 428, прийняв оскаржувану Постанову № 1857 після спливу п 'яти робочих днів з дати отримання Відповідачем пояснень та заперечень Позивача до Акту перевірки №221, а саме, через 62 дня» свідчить про порушення судом першої інстанції вимог матеріального права, а саме незастосування судом першої інстанції статей 14 та 19 закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (в редакції, що діяв у спірний період), які підлягали застосуванню. Також зазначає, що висновок суду першої інстанції, що відповідач у пунктах 2 та 3 Постанови застосовано до позивача не передбачений законодавством вид штрафних санкцій, свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що оскаржене рішення відповідача є необгрунтованим, з огляду на фактичну відсутність частини порушень та невідповідність застосованого максимального розміру штрафних (фінансових) санкцій тим порушенням, які дійсно мали місце. 
Третя особа не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, вважаючи прийняте судове рішення законним та обґрунтованим. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги з огляду на наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що з 10 по 24 червня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  (далі – Відповідач, НКРЕКП, Регулятор), проведено планову перевірку діяльності КП   “Харківводоканал” (далі – Позивач, Підприємство, Ліцензіат) за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на предмет дотримання останнім Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою НКРЕКП від 10.08.2012 №279 та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою НКРЕКП від 22 березня 2017 року №307 (далі - Ліцензійні умови №307). 
24 червня 2019 року за результатами проведеної перевірки НКРЕКП було складено Акт перевірки №221. Листом від 26.06.2019 №01-01-23/3788-19 позивач надав Пояснення та заперечення до Акту перевірки №221, які відповідно до відмітки були отримані НКРЕКП 27.06.2019 вх.№1291/19.
На підставі Акту перевірки №221 6 вересня 2019 року НКРЕКП було прийнято Постанову від 06.09.2019 №1857 “Про накладення штрафу на КП  “Харківводоканал” за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення” (далі - Постанова №1857). 
Визначаючи розмір штрафу у 85 000 грн., відповідач посилався на положення пунктів 11 та 12 частини першої статті 17, статей 19 та 22 Закону України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”  (далі – Закон №1540), стверджуючи про порушення пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов № 307 щодо дотримання вимог законів України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”, “Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення”, інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері централізованого водопостачання та водовідведення”, а саме:
абзацу четвертого частини другої статті 16 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" щодо провадження діяльності на підставі державного акту на право постійного користування або на право власності на землю,
пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо зобов`язання споживача сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів,
          постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 11 травня 2017 року N 624 "Про надання суб`єктами господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг копій фінансової звітності до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" у частині порушення строків надання копій фінансової звітності;
підпункту 6 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 щодо надання в установленому органом ліцензування порядку і строки форм звітності за ліцензованим видом діяльності;
підпункту 8 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 у частині щоденного перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом, відкритий в уповноваженому банку, відповідно до статті 18 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" та з урахуванням вимог Порядку зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року N 750;
підпункту 9 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 у частині виконання ліцензіатом інвестиційної програми в затверджених кількісних та вартісних обсягах;
підпункту 10 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 щодо дотримання фінансового плану використання коштів, передбачених для виконання інвестиційної програми, та графіка здійснення заходів такої програми з використанням зазначених коштів з урахуванням вимог Порядку здійснення контролю за виконанням інвестиційних програм у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року N 552;
підпункту 12 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 щодо сплати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внесків на регулювання, що визначаються НКРЕКП;
підпункту 13 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 у частині дотримання структури витрат згідно із статтями, затвердженими в тарифі на централізоване водопостачання та/або водовідведення;
підпункту 18 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 щодо надання ліцензіатом послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення відповідно до умов договору, укладеного в установленому порядку;
підпункту 19 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 щодо надання ліцензіатом послуг з централізованого водопостачання за наявності встановлених приладів обліку в кожній точці розподілу послуг, які відповідають вимогам Технічного регламенту.
Крім того, пунктом 2 Постанови №1857 відповідач, посилаючись на пункт 1 частини першої та пункту 1 частини другої статті 17 Закону України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”, зобов`язав позивача у термін до 31 грудня 2019 року надати до НКРЕКП підтверджуючі документи щодо оплати кредиторської заборгованості в сумі 6 465,34 тис. грн (без ПДВ), яка виникла при виконанні Інвестиційних програм 2017 року та 2018 року та усунути порушення:
пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов N 307 щодо дотримання вимог законів України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, а саме абзацу четвертого частини другої статті 16 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" щодо провадження діяльності на підставі державного акта на право постійного користування або на право власності на землю;
підпункту 18 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 надання ліцензіатом послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення відповідно до умов договору, укладеного в установленому порядку;
підпункту 19 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов N 307 щодо надання послуги з централізованого водопостачання за наявності встановлених приладів обліку в кожній точці розподілу послуг, які відповідають вимогам Технічного регламенту.
Пунктом 3 Постанови №1857 відповідач доручив Департаменту із регулювання відносин у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, у межах здійснення заходів державного регулювання, відповідно до пунктів 1 та 13 частини першої та пункту 1 частини другої статті 17 Закону України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”:
підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (зміни) тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП “Харківводоканал” шляхом їх коригування в сторону зменшення на загальну суму 35 684,56 тис. грн (без ПДВ), що включає: невиконання заходів Інвестиційної програми 2017 року на загальну суму 1 840,97 тис. грн, у тому числі: з водопостачання на суму 148,65 тис. грн, з водовідведення на суму 1   692,32 тис. грн; невиконання заходів Інвестиційної програми 2018 року на загальну суму 21 838,67 тис. грн (без ПДВ), у тому числі: з водопостачання на суму 10   652,83 тис. грн, з водовідведення на суму 11   185,84 тис. грн; економію коштів, отриману в результаті недофінансування за статтями витрат у структурі тарифів на централізоване водовідведення у 2017 – 2018 роках, на суму 12   004,92 тис. грн (без ПДВ), у тому числі: у 2017 році в сумі 2 237,97 тис. грн, у 2018 році в сумі 9   766,95 тис. грн;
підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (зміни) відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 10 березня 2016 року №302, тарифів на централізоване водопостачання КП “Харківводоканал” на планований період — 2020 рік з урахуванням фактичної вартості спожитої електричної енергії, яка буде визначена після здійснення перерахунку Акціонерним товариством “Харківобленерго” за договором від 07 травня 2014 року № 4 та за договором від 03 січня 2008 року № 1.01 за період 2017 рік та 2018 рік відповідно до постанови Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі № 922/1545/18;
у разі невиконання КП “Харківводоканал” вимог підпункту 1 пункту 2 цієї постанови підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (зміни) тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення КП «Харківводоканал» шляхом їх коригування у сторону зменшення на зазначену суму невикористаних коштів Інвестиційних програм на 2017 рік та 2018 рік.
Не погоджуючись із прийнятою НКРЕКП Постановою№1857, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Постанова від 06.09.2019  №1857 Про накладення штрафу на КП “Харківводоканал” за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення прийнята з порушенням вимог діючого на час спірних правовідносин законодавства України, зокрема, Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Порядок застосування санкцій до ліцензіатів за порушення законодавства та ліцензійних умов встановлений “Порядком контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов”, затверджений постановою НКРЕКП від 14.06.2018 року N 428 (п. 1.4 Порядку).
Цей Порядок розроблено відповідно до вимог законів України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, “Про ліцензування видів господарської діяльності”, “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг” та інших законодавчих і нормативно-правових актів, які регулюють діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг. (п. 1.1 Порядку).
Відповідно до п. 5.4. Порядку (в редакції яка діяла на момент прийняття НКРЕКП оскаржуваної Постанови №1857), у разі виявлення порушень акт про результати перевірки розглядається на засіданні НКРЕКП, що проводиться у формі відкритого слухання, не пізніше п`яти робочих днів після отримання від ліцензіата, діяльність якого перевірялася, письмових пояснень та обґрунтувань до акту перевірки, але не пізніше десяти робочих днів з дати отримання ліцензіатом акту про результати перевірки. За результатами розгляду приймається рішення про застосування до ліцензіата санкцій, передбачених законами України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”, “Про ринок електричної енергії”, “Про природні монополії”, “Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення”, “Про ринок природного газу” та “Про теплопостачання”.
Згідно з п. 8.4. цього Порядку рішення НКРЕКП про накладення штрафу, застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень, зупинення дії ліцензії, анулювання ліцензії приймається у вигляді постанови, копія якої вручається особисто уповноваженій особі ліцензіата (з відміткою про вручення на примірнику, який залишається в НКРЕКП) або надсилається ліцензіату рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення не пізніше п`яти робочих днів з дня прийняття.
Стаття 9 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” містить аналогічний п`ятиденний строк, а Закон України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг” не містить інших строків для винесення такого рішення. Отже, законом та Порядком встановлено граничні строки для застосування до ліцензіата штрафних санкцій - вказаний строк не може перевищувати п`яти робочих днів після отримання від ліцензіата, діяльність якого перевірялася, письмових пояснень та обґрунтувань до акту перевірки та десяти робочих днів з дати отримання ліцензіатом акту про результати перевірки.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Акт перевірки №221 отриманий позивачем 24.06.2019 (підтверджується відміткою позивача про отримання на акті перевірки), а пояснення і заперечення позивача до Акту перевірки №221 були отримані НКРЕКП 27.06.2019.
Відповідач, обгрунтовуючи правомірність прийняття оскарженої постанови протягом зазначеного часу, в апеляційній скарзі вказує на дію ст. ст. 14 та 19 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (в редакції, яка діяла у період існування спірних правовідносин).
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті.
Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію.
Відповідно ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор на своїх засіданнях:
1) розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції;
2) розглядає і схвалює в межах своїх повноважень проекти актів законодавства, пропозиції стосовно вдосконалення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг;
3) приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції;
4) затверджує щорічний звіт Регулятора;
5) затверджує регламент Регулятора;
6) розглядає справи про адміністративні правопорушення;
7) розглядає справи щодо видачі ліцензій та дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов, а також щодо застосування санкцій за порушення ліцензійних умов та законодавства з питань державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суміжних ринків.
Перелік питань, що вносяться на розгляд Регулятора, оприлюднюється не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Регулятора.
Разом з переліком питань, що вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора проекти рішень Регулятора та обґрунтування до них, одержані зауваження та пропозиції, а також вмотивована позиція Регулятора щодо одержаних зауважень.
Серед положень ст. 19 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» заявник апеляційної скарги вказує на дію частини 5, згідно якої за результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки. Один примірник акта про результати перевірки передається суб`єкту господарювання, діяльність якого перевірялася, або уповноваженій ним особі. У разі відмови суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи прийняти акт про результати перевірки такий акт надсилається суб`єкту господарювання рекомендованим листом протягом п`яти робочих днів з дня підписання акта членами комісії з перевірки.
Суб`єкт господарювання, діяльність якого перевірялася, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п`яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки. У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.
Акт про результати перевірки разом із поясненнями та обґрунтуванням суб`єкта господарювання, діяльність якого перевірялася, підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора до розгляду акта на засіданні Регулятора.
Аналізуючи зазначені положення законодавчого акту, колегія суддів вважає, що їх дія не може обгрунтовувати бездіяльність відповідача протягом тривалого часу (з 27.06.2019 по 06.09.2019) щодо внесення результатів перевірки на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор мав би своєчасно прийняти рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.
З огляду на критерії, визначені у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем розумних строків розгляду результатів перевірки позивача.
В подальшому Законом України від 19.12.2019 N 394-IX законодавцем було конкретизовано такий розумний строк розгляду, шляхом доповнення ст. 19  Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» частиною 11, згідно якої рішення Регулятора про застосування санкцій за порушення ліцензійних умов, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг може бути прийнято протягом 30 днів з дня виявлення порушення Регулятором. 
Такі законодавчі зміни не можуть свідчити про необмежену свободу розсуду відповідача щодо дотримання розумних строків розгляду результатів перевірок до врегулювання цього питання в спеціальному законодавстві, а, навпаки, додатково підтверджують висновки суду щодо несвоєчасності прийняття оскарженої постанови.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у відповідача були відсутні правові підстави для ухвалення такого рішення через 62 дні, тобто понад встановлений нормами чинного законодавства для цього строк. 
Аналогічні правові висновки щодо необхідності дотримання п`ятиденного строку, містяться у Постановах Верховного Суду від 18.07.2018 по справі №826/14481/17 та від 06.06.2019 по справі №804/7661/17.
Щодо суті зазначених у спірній постанові порушень.
Відповідно до підпункту 12 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов ліцензіат повинен сплачувати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внески на регулювання, що визначаються НКРЕКП. 
Пунктом 7 Порядку розрахунків та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого Постановою НКРЕКП №491 від 06.04.2017, також унормовано, що внески на регулювання сплачуються щоквартально суб`єктами господарювання до спеціального фонду державного бюджету протягом перших 30 днів поточного кварталу, наступного за звітним. Базою нарахування суми внеску на регулювання є чистий дохід платника внеску на регулювання від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП, за звітний квартал. 
Таким чином, граничний строк сплати внеску за 4 квартал 2018 року Підприємство мало сплатити до 30.01.2019. Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем внесок на регулювання за звітний 4 квартал 2018 року було сплачено платіжним дорученням від   31.10.2018 №14846 у сумі 241 642,44 грн, тобто, своєчасно. 
Щодо зазначеного у оскаржуваній Постанові№1857 факту порушення пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України “Про ринок електричної енергії”, судом встановлено наступне.
Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 по справі №922/4198/17 та Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 по справі №922/4199/17, АТ   “Харківобленерго” було зобов`язано здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії за договорами №1.01 від 03.01.2008 та №4 від 07.05.2004 за період листопад 2014 - жовтень 2017 та відобразити його в рахунках.
Відповідачем також не було прийнято до уваги, що Верховним Судом встановлено необґрунтованість пред`явлених до сплати сум за користування електроенергією та відмовлено АТ “Харківобленерого” у стягненні по справах: №922/635/15 – 51   477   173,10 грн, №922/4927/15 -19   278   915,67 грн, №922/741/16 – 41   426   099,07 грн, №922/3890/16 – 49   369   182,27 грн, №922/1686/18 – 326   173,49 грн, №922/1592/18 – 355   274,96 грн, №922/2192/17 -  9   751   461,74 грн, 922/2230/18 – 226   803   614,94 грн.
Отже, між КП “Харківводоканал” та АТ   “Харківобленерго” існує спір стосовно об`ємів та вартості спожитої електричної енергії за договорами №1.01 від 03.01.2008 та №4 від 07.05.2004, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про наявність юридичного факту існування чітко визначеної суми заборгованості позивача за електроенергію.
Враховуючи вказані обставини, які б підтверджували обгрунтованість висновку відповідача, викладеного у оскаржуваній Постанові №1857, про порушення КП “Харківводоканал”  пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України “Про ринок електричної енергії” в частині невиконання зобов`язання споживача сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів та висновком про наявність заборгованості 1,3 млрд грн. за електроенергію.
Щодо порушення підпункту 13 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов №307 у частині дотримання структури витрат згідно із статтями, затвердженими в тарифі на централізоване водопостачання та водовідведення, з пропозицією зняти з тарифів на водовідведення недофінансування витрат з оплати праці з відрахуваннями. 
Відповідно до вимог Законів України “Про монополії”, “Про житлово-комунальні послуги”, “Про Державне регулювання у сфері комунальних  послуг”, Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою НКРЕКП від 10.03.2016 №302, Процедури встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженої постановою НКРКП від 24.03.2016 №364, на Регулятора покладено обов`язок встановлювати для ліцензіатів, у тому числі для позивача економічно обґрунтовані тарифи. 
Відповідно, інформація про підвищення вартості складових тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, встановлених для позивача, була відомою відповідачу та мала бути врахована ним при визначенні складу порушення.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі не спростував висновки суду першої інстанції щодо несвоєчасності здійснення перегляду тарифів позивача (тарифи на 2017 рік були введені в дію з 14.08.2017, на 2018 рік з 03.05.2018), а також не врахування сум перевитрат з оплати податків, витрат на придбання ПММ, проведення ремонтів при ліквідації аварійних ситуацій, що зумовило звернення позивача до Харківської міської ради зі зверненням про необхідність корегування тарифів в 2018 році. 
При цьому позивач вказує на збитковість підприємства внаслідок несвоєчасності перегляду тарифів наданих послуг, що відображено в акті перевірки (в 2017 році – 288,1 млн грн, з них: по водопостачанню - 255,6 млн грн, по водовідведенню – 32,5 млн грн; в 2018 году – 359,1 млн грн, з них: по водопостачанню – 322,0 млн грн, по водовідведенню – 37,1 млн грн.).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач впродовж 2017-2018 років фактично не міг дотримуватися встановленої НКРЕКП структури тарифів, оскільки структури діючих тарифів не відповідали поточним умовам, що об`єктивно склалися та впливали на діяльність підприємства, як наслідок спровокували вимушені дії КП   “Харківводоканал” з формального недотримання структури тарифів задля забезпечення процесу сталої виробничої діяльності Підприємства. 
Щодо порушення пункту 2.1 розділу 2 Ліцензійних умов №279 та підпункту 9 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов №307 в частині забезпечення ліцензіатом розроблення, затвердження, погодження, схвалення інвестиційних програм у порядку, затвердженому НКРЕКП, виконання ліцензіатом інвестиційної програми в затверджених кількісних та вартісних обсягах, а також підпункт 10 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов №307 в частині дотримання фінансового плану використання коштів, передбачених для виконання інвестиційної програми та графіка здійснення заходів такої програми з використанням зазначених коштів.
Заявник апеляційної скарги не заперечує проти того факту, що інвестиційна програма КП “Харківводоканал” на 2018 рік була прийнята постановою НКРЕКП від 27.07.2018 №789, тобто майже через рік після направлення підприємством відповідних матеріалів. В подальшому, після відкритого обговорення проекту постанови НКРЕКП “Про схвалення змін до Інвестиційної програми КП “Харківводоканал” на 2018 рік”, за результатами якого було схвалено зміни у переліку заходів на 2018 рік на суму 11 101,39 тис. грн (без ПДВ) без зміни загальної суми фінансування 54 388,12 тис. грн., 28.12.2018 на відкритому засіданні НКРЕКП рішення не було прийнято, оскільки члени НКРЕКП утримались при голосуванні. На своє звернення про повторне винесення на розгляд питання про схвалення змін до Інвестиційної програми КП   “Харківводоканал” на 2018 рік позивач отримав  25.03.2019 та 12.06.2019  відповіді (листи від 14.03.2019 №2841/19/7-19, від 27.05.2019 №5715/19/7-19) про недоцільність винесення вищезазначеного питання на повторний розгляд.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про вжиття позивачем необхідних заходів задля недопущення порушень діючого законодавства, що свідчить про неможливість притягнення його до відповідальності. 
Доводи апеляційної скарги про дискреційні повноваження щодо прийняття вищезазначених управлінських рішень не спростовують вищевикладених висновків суду, оскільки суд не здійснює заміну в даному випадку відповідача, як суб`єкта владних повноважень, а лише оцінює прийняті ним рішення за критеріями, визначеними у ч. 2 ст. 2 КАС України, та їх вплив на складові порушень, викладених відповідачем в акті перевірки.
Ствердження заявника апеляційної скарги про порушення принципу диспозитивності теж визнаються необгрунтованими, з огляду на предмет спору у цій справі щодо наявності вини підприємства у вчиненні відповідних порушень, зважаючи на дії відповідача відносно затвердження тарифів та інвестиційної програми.
Щодо застосованого відповідачем штрафу у розмірі 85000 грн.
Враховуючи сферу діяльності КП «Харківводоканал» та положення ст. 46 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», розмір застосованих до позивача штрафних санкцій має застосовуватись з врахуванням норм Закону України «Про природні монополії». Зокрема, абз. 4 п. 1 ст. 17 цього Закону передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання рішень органів, які регулюють діяльність суб`єктів природних монополій, та порушення умов та правил здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках (ліцензійних умов) накладається штраф у розмірі до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Отже, сума штрафу у розмірі 85000 грн. є максимально можливою (17 грн. х 5000). 
Відповідно, з врахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, вищевикладених висновків про відсутність підтвердження фактів існування ряду значних порушень, за які відповідачем було прийнято рішення про застосування штрафу у максимальному розмірі, виникає необхідність застосування принципу пропорційності, зокрема задля дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
В той же час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виключно до дискреційних повноважень Регулятора віднесено визначення розміру штрафу за вчинене порушення, при цьому, при прийнятті рішення Регулятор враховує чинники, що його спричинили, зокрема, серйозність і тривалість правопорушення, ступень тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечність, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини. 
Наявність у відповідача дискреційних повноважень на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених Законом, визначаючи конкретний розмір штрафу за ті порушення, які не оскаржені і не спростовані в ході цього судового розгляду, зумовлює необхідність скасування оскарженої постанови відповідача без визначення іншого, більш меншого розміру штрафних санкцій. Вказана правова позиція підтверджується також правовими висновками Верховного суду які викладені у Постанові від 06.06.2019 по справі №804/7661/17.
Також, в своїй постанові від 13.12.2019 у справі № 815/4567/15 Верховний Суд зазначив, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість акта індивідуальної дії, яке визнається протиправним та скасовується, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися принципу "належного урядування", своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених державою, в тому числі, нормами процесуального закону, не міг і не повинен отримувати вигоду від їх порушення, уникати допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань, відтерміновуючи виконання своїх процесуальних обов`язків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відхиляючи інші доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316,  321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 по справі № 520/10318/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, з врахуванням вимог ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	М.І. Гуцал	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.О. Донець    А.П. Бенедик   	
Повний текст постанови складено  10.06.2020.