ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/18895/19 
Номер провадження 22-ц/816/1026/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області, Головне управління державної казначейської служби України в Сумській області,
розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року у складі судді Катрич О.М., ухвалене у м. Суми, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями чи бездіяльністю органів державної влади, органами місцевого самоврядування.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що його дружина, ОСОБА_2 , перебуваючи на пенсії, як суддя у відставці, отримувала пенсію в розмірі 90% щомісячного довічного грошового утримання від заробітної плати, працюючого судді відповідної посади згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів», та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
17 вересня 2018 року він звернувся із заявою до Управління пенсійного фонду України в Сумській області про переведення його з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% від суми з розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці згідно із Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак йому було відмовлено.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року дії Управління пенсійного фонду України в Сумській області визнані неправомірними, зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії з розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці.
Управління пенсійного фонду України в Сумській області повністю не виконало вказане рішення суду, що змусило позивача повторно звернутися з позовом до Сумського окружного адміністративного суду з вимогою про стягнення недоотриманої пенсії за минулий час з 08 липня 2018 року по 11 грудня 2018 року. Рішенням суду від 19 червня 2019 року суд визнав неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у виплаті доплати до пенсії за вказаний період, стягнув заборгованість за минулий час та компенсацію втрат частини пенсії.
Позивач стверджує, що відповідач свідомо неодноразово не виконує свої владні повноваження і діє всупереч Конституції України та законів, чим явно підтверджує свою протиправну поведінку та винність дій.
Вказує, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідача йому завдана майнова та моральна шкода. 
До майнової шкоди включає: витрати на обстеження в сумі 3900 грн, на операцію - 100000 грн, на придбання ліків у період з лютого 2019 року по 01 січня 2020 року - 16489 грн (1499,78 грн (вартість на місяць) х 11 місяців), що разом становить 120389 грн.
Інфляційні втрати від суми майнової шкоди позивачем розраховані за період з лютого 2019 року по 01 січня 2020 року становлять 5778,67 грн = (120389 грн х 4,8) : 100, що в сумі з майновою шкодою становить 126167,67 грн.
Розмір відшкодування моральної шкоди позивач визначив у сумі 70941 грн, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати на місяць ( 4173 грн х 17 місяців), з дня виникнення неправомірних дій, бездіяльності відповідача з 08 серпня 2018 року по 01 січня 2020 року, інфляційні втрати з цієї суми за вказаний період становлять 8583,86 грн, що разом з розміром відшкодування моральної шкоди - 79524,72 грн.
Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд: 
1) стягнути з Головного управління державної казначейської служби України у Сумській області в рахунок Головного управління Пенсійного Фонду України на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 120 389 грн та компенсацію втрат частини доходу - в розмірі 126 167 грн. (1203 89 + 5 778,67);
2) стягнути з Головного управління державної казначейської служби України у Сумській області в рахунок Головного управління Пенсійного Фонду України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 70 941 грн та компенсацію втрат частини доходу - у розмірі 79 524,72 грн (70 941 + 8583,86 грн.)
3) строк стягнення матеріальної та моральної шкоди та компенсації втрат
частини доходу (відповідно 126167 грн, 79524, 72 грн) в розмірі, який складає 205 692, 39 грн, визначити не пізніше 19 числа місяця, який слідує за місяцем винесення рішення судом, яке набрало законної сили, незалежно від відсутності належного фінансування;
4) у виконавчому листі визначити дату стягнення матеріальної і моральної шкоди, а також встановити строк подачі суду звіту про виконання судового рішення. Стягнути з Головного управління державної казначейської служби України у Сумській області в рахунок Головного управління Пенсійного Фонду України на його користь безпідставно незаконно утриману нараховану пенсію в розмірі 47 898 грн 13 коп. в 3-денний строк з дня набрання судового рішення законної сили з одночасною виплатою пені, що визначається, виходячи з розрахунку 120% річних облікової ставки НБУ і складає 71 847 грн 19 коп. 
5) притягнути до адміністративної відповідальності згідно чинного законодавства у виді штрафу посадових осіб Головного управління Пенсійного Фонду України за неналежне виконання своїх владних повноважень у виконанні судових рішень.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У березні 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на судове рішення, в якій просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував протиправної поведінки відповідачів та її наслідків, що виявились у порушенні конституційних прав позивача в питанні призначення та виплати пенсії, не з`ясував наявних підстав для відшкодування шкоди. Позивач стверджує, що Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22 серпня 2018 року, яка введена в дію 28 серпня 2018 року, не застосовується до виплат за рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року, оскільки право на отримання пенсії виникло у нього з 08 серпня 2018 року, до набрання чинності вказаною постановою. Зазначає, що всі дії чи бездіяльність відповідача, визнані неправомірними, протиправними у розумінні статті 1173 ЦК України є незаконними та є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі. Наполягає на тому, що не виплачена за рішенням суду заборгованість за пенсією є майновою шкодою. Крім того, позивач звернув увагу на те, що місцевим судом не розглянуті його доповнення до позовної заяви та клопотання про притягнення до відповідальності посадових осіб Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 08 листопада 2018 року Сумський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі №480/3812/18, яким частково задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області. 
Визнав неправомірними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Зобов`язав Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06 серпня 2018 року. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено, зокрема і у вимозі про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 порушенням його права Сумським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області (а.с. 8-11). 
Зазначене рішення суду набрало законної сили і перебуває на виконанні у Головному управлінні Пенсійного Фонду України. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року по справі №480/1587/19 визнано протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у виплаті нарахованої ОСОБА_1 пенсії за період з 06 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року. 
Стягнуто з Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат за період з 06 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року в сумі 47 898 грн 13 коп. 
Стягнуто з Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 06 серпня 2018 року по 01 травня 2019 року в розмірі 2477 грн 47 коп. (а.с. 12-14).
Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили. 
Станом на 08 січня 2020 року на виконанні у Головному управлінні Державної казначейської служби України перебуває виконавчий лист по справі № 480/1587/19.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року по адміністративній справі № 480/4043/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходу (матеріальної та моральної шкоди) за період з серпня по жовтень 2019 року та за період з серпня 2018 року по жовтень 2019 року, в розмірах 3592 грн та 6197 грн, відповідно до періодів, в загальному розмірі - 9789 грн було відмовлено. 
Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по цій же справі відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та протиправними дій та бездіяльності Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; про неповне виконання рішення суду від 08 листопада 2019 року по призначенню та виплаті пенсії з 08 серпня 2018 року по березень 2019 року, порушення строку виплати, розділення пенсії на періоди, до рішення суду і після винесення рішення, а також щодо невиконання рішення суду від 19 червня 2019 року у виплаті нарахованої пенсії за минулий час з 08 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року згідно ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; про стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі - 178494 грн, з підстав непідсудності адміністративному суду.
Матеріалами справи підтверджується, що 18 червня 1998 року за наслідками повторного огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено, що ОСОБА_1 має інвалідність ІІ групи загального захворювання безстроково (а.с. 33).
У період з 15 лютого 2019 року по 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Сумській міській клінічній лікарі №1 з діагнозом: ІХС: стабільна стенокардія напруги ФК 3. Кардіосклероз дифузний. Хронічна форма фібриляції передсердь. Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій (стеноз проксимальної частини ПМШГ ЛКА 80%. Субоклюзія середньої частини ПМШГ ЛКА 99%. Стеноз прокскманої частини ОГ ЛКА 80%. Оклюзія середньої частини ПКА 99% (коронарографія 18.02.19). Стан після стентування ОГ ЛКА, ПМШГ ЛКА (DES-4) СН ІІ А ФК 3. Вторинна артеріальна гіпертензія ІІ ст.. 1 ст. ризик 4 (дуже високий) (а.с. 27-28).
У зв`язку з проходженням лікування позивач поніс витрати на чотири стент-системи у розмірі 100000 грн та витрати на медичні засоби у розмірі 3900 грн (а.с. 19-22, 25, 27).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що його позов містить вимоги аналогічні тим, які були вже розглянуті Сумським окружним адміністративним судом, заявлені з тих самих підстав. 
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі статею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом частин 1, 2, 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.
Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).
Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).
ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.
Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року по справі №750/1591/18-ц.
Звертаючись до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом у даній справі ОСОБА_1 просив відшкодувати йому матеріальну і моральну шкоду завдану неправомірними рішеннями Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у нарахуванні пенсії по втраті годувальника та протиправною відмовою у виплаті пенсії нарахованої пенсії за період з 06 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звертався до адміністративного суду з вимогою про відшкодування йому моральної шкоди, завданої неправомірною відмовою Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у призначенні йому пенсії по втраті годувальника.
Сумським окружним адміністративним судом ця вимога була розглянута у справі №480/3812/18 та у позові в цій частині відмовлено.
Проте вимога про відшкодування шкоди, завданої протиправною відмовою Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у виплаті нарахованої ОСОБА_1 пенсії за період з 06 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року у розмірі 47898 грн 13 коп. заявлена позивачем до суду вперше.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, яке набрало законної сили визнано протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, щодо відмови у виплаті нарахованої ОСОБА_1 пенсії за період з 06 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року. Стягнуто з Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат за вказаний період у розмірі 47898 грн 13 коп., стягнуто компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 06 серпня 2018 року по 01 травня 2019 року в розмірі 2477 грн 47 коп.
Тобто факт неправомірності дій відповідача встановлений рішенням суду.
З огляду на зазначене апеляційний суд визнає право ОСОБА_1 на отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відшкодування завданої неправомірними діями моральної шкоди, а тому враховуючи конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, керуючись принципами розумності та справедливості визначає відшкодування у розмірі 2000 грн.
При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації втрат частини доходу від розміру відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадок порушення встановлених строків виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов в сукупності: нарахування громадянину належних йому доходів; порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру.
Враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди, про які зазначає позивач у свої позовній заяві, не були нараховані раніше відповідачем або визначені судом, правові підстави для нарахування компенсації втрати частини доходу відсутні.
В частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями органів пенсійного фонду, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
До майнової шкоди позивач зарахував витрати на обстеження, придбання медичних засобів та ліків на загальну суму 120389 грн.
Відповідно до вимог частини 2 статті 22 ЦК України особа, має право на відшкодування витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Позивач надав суду докази на підтвердження своїх витрат на медичне обстеження, придбання медичних засобів, які були спрямовані на відновлення його здоров`я (а.с. 17-22, 25, 27).
Проте апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди, яка полягає у витратах на обстеження, лікування та реабілітацію, через відсутність доказів причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем пенсійних прав ОСОБА_1 та розладами його здоров`я, з огляду на те, що інвалідність другої групи загального захворювання безстроково була встановлена позивачу повторно ще у 1998 році (а.с. 33). 
Крім того, апеляційний суд відхиляє твердження заявника апеляційної скарги про те, що місцевим судом не розглянуто його доповнення до позовної заяви та вимоги про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної відповідальності, як таке, що спростовується змістом оскаржуваного судового рішення та матеріалами справи.
Стисло викладаючи у рішенні по суті спору перелік вимог, які заявлені позивачем та розглядаються у даній справі, судом першої інстанції, крім інших, зазначена вимога про стягнення шляхом повернення на користь позивача пенсії в розмірі 47 898 грн 13 коп. в 3-денний строк з дня набрання судового рішення законної сили з одночасною виплатою пені, що визначається, виходячи з розрахунку 120% річних облікової ставки НБУ і складає 71 847 грн 19 коп.; а також вимога про притягнення до адміністративної відповідальності згідно чинного законодавства у виді штрафу посадових осіб Головного управління Пенсійного Фонду України за неналежне виконання своїх владних повноважень у виконанні судових рішень.
Тобто зазначені вимоги були предметом розгляду місцевого суду у даній справі.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав суду письмове обґрунтування зазначених вимог, докази на їх підтвердження, відповідач надав заперечення проти вимог позивача з належним правовим обґрунтуванням. Суд першої інстанції, дослідивши та належним чином оцінивши надані сторонами докази та пояснення сторін, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Установивши порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги на рішення в частині вирішення вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди завданої позивачу неправомірними рішеннями пенсійного фонду, а тому скасовує рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Керуючись ст. 374, ст.376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати.
Позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 червня 2020 року.

Головуючий                                                                     В.І. Криворотенко

Судді:                                                                         О.Ю. Кононенко 
С.Г. Хвостик