ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3670/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2019 в адміністративній справі №280/3670/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління ДФС у Запорізькій області          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області  , в якому позивач просив  визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення від 04.02.2019 року №0001868-5607-0832, №0001869-5607-0832, №0001866-5607-0832, №0001867-5607-0832, №0001864-5607-0832 та №0001865-5607-0832.
Позиція позивача обґрунтована тим, що протиправно прийнято спірні податкові повідомлення – рішення, згідно яких відповідачем позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем “Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості”. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки об`єкт нерухомого майна, який обкладено податком, відноситься до будівель промисловості, а відтак звільнений від оподаткування відповідно до пп.“є” пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.  
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 д о Головного управління ДФС у Запорізькій області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень  задоволено частково: визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення Головного управління ДФС у Запорізького області від 04.02.2019 року №0001868-5607-0832 та №0001869-5607-0832. В задоволені решти позовних вимог  відмовлено.
З апеляційною скаргою на рішення суду звернувся відповідач, в якій зазначив, що згідно баз даних ДФС України та відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у власності ОСОБА_1 перебуває комплекс загальною площею 314,1 м.кв. та комплекс загальною площею 353,80 м.кв., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , які підпадають під об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно. Посилання позивача на пп.“є” пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, відповідач вважає безпідставним, оскільки пільга в оподаткуванні за зазначеним пунктом надається у разі дотримання двох обов`язкових умов - наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, що у даному випадку не дотримано.
За результатами апеляційного перегляду справи, апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.
Відзив не надходив.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає   задоволенню, з наступних підстав.
Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належить:
комплекс, який складається з будівлі А-2 загальною площею 353,8 кв.м, основною площею 174,6 кв.м; будови Б-1 та споруди АДРЕСА_2 НОМЕР_1 який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та є об`єктом нежитлової нерухомості;
комплекс, який складається з частини будівлі А-1 загальною площею 306,2 кв.м, основною площею 273,4 кв.м, будівлі Г-1 загальною і основною площею 7,9 кв.м. та споруди АДРЕСА_2 НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є об`єктом нежитлової нерухомості.
У зв`язку із наявністю у позивача вищевказаних об`єктів нерухомості Головним управлінням ДФС у Запорізькій області винесено податкові повідомлення-рішення від 04.02.2019 №0001868-5607-0832, №0001869-5607-0832, №0001866-5607-0832, №0001867-5607-0832, №0001864-5607-0832 та №0001865-5607-0832, згідно яких відповідачем позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем “Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості” на загальну суму 30765,70 грн., у т.ч. за 2015 рік – 5226,99 грн., за 2016 рік – 11826,77 грн., за 2017 рік – 13711,94 грн.
За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 04.04.2019року  №2709/А/99-99-11-05-01-25 скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.
Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам,  суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
При цьому пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно пп. 266.7.1 п. 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.
Підпункт "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Як свідчить Національний класифікатор України ДК 009:2010, затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 457 (надалі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В Добувна промисловість та розроблення кар`єрів, С Переробна промисловість, О Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, Е Водопостачання; каналізація, поводження з відходами та Р Будівництво.
Тобто, в цілях застосування норм пп. 266.2.2 Податкового кодексу України промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 належать до вищезазначених секцій.
Крім цього, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
До групи Будівлі офісні (код 122) належать будівлі, що використовуються як приміщення для конторських та адміністративних цілей, в тому числі для промислових підприємств.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) Резервуари та склади належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.
Вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що приватна власність ОСОБА_1 .: комплекс, який складається з будівлі А-2 загальною площею 353,8 кв.м, основною площею 174,6 кв.м; будови Б-1 та споруди АДРЕСА_2 НОМЕР_1 який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та комплекс, який складається з частини будівлі А-1 загальною площею 306,2 кв.м, основною площею 273,4 кв.м, будівлі Г-1 загальною і основною площею 7,9 кв.м. та споруди № НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до об`єктів нерухомості промислового призначення (є будівлями промисловості) .
Доводи апелянта стосовно того, що право власності на спірні споруди належить фізичній особі, а тому не можуть підпадати під дію п. » є» пп266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України є помилковими та не обґрунтованими, оскільки  застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Тлумачення норми щодо надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості» лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб) по суб`єктному складу не може бути застосовано, оскільки положеннями пп. 266.1,1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Отже, судом вірно встановлено, що факт їх використанням за цільовим призначенням саме як об`єктів промисловості  і не заперечувався відповідачем.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.6 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності відносяться справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.
Керуючись ст.ст.  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області  залишити без задоволення.
Рішення   Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2019 в адміністративній справі №280/3670/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття  та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 29.04.2020 р.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва