Постанова 
Іменем України
 
18 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 361/7446/17-ц
провадження № 61-21996св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,               Кузнєцова В. О. 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня                 2019 року в складі судді Василишина В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року в складі колегії                       суддів: Кравець В. А., Стрижеуса А. М., Махлай Л. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), у якому просила: зобов`язати ПАТ «Універсал Банк» внести зміни у пункт 1.1 кредитного договору № 012-2008-2853 від                       06 жовтня 2008 року, визначивши валютою кредиту - гривні, суму кредиту - 760 777 грн 20 коп. та внести зміни у пункт 2.4 вказаного договору, визначивши порядок погашення кредиту за класичною схемою; зобов`язати ПАТ «Універсал Банк» внести зміни у додаткові угоди від 21 квітня                    2009 року, 15 квітня 2010 року, 28 квітня 2010 року, 15 жовтня 2011 року,              18 квітня 2013 року до кредитного договору, визначивши валютою              кредиту - гривні, суму кредиту - 760 777 грн 20 коп., схему погашення - класичну; зобов`язати ПАТ «Універсал Банк» здійснити перерахунок сплачених платежів за період з дати укладення договору по дату ухвалення рішення суду за класичною схемою погашення кредиту у гривнях.
 
Позов мотивований тим, що 06 жовтня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладений кредитний договір № 012-2008-2853, за умовами якого банк зобов`язувався надати на споживчі потреби кредит у розмірі 167 690 швейцарських франків.
21 квітня 2009 року, 15 квітня 2010 року, 28 квітня 2010 року, 15 жовтня 2011 року, 18 квітня 2013 року між сторонами укладені додаткові угоди щодо зміни розміру процентної ставки за користування кредитом.
Вказує, що отримала кредитні кошти у національній валюті, яка є єдиним платіжним засобом на території України, та, відповідно до вимог                  частини 1 статті 1049 ЦК України, зобов`язана повернути позику у такій самій сумі, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості. Умови кредитного договору від 06 жовтня 2008 року щодо ануїтетної схеми погашення кредиту є несправедливими, містять істотний дисбаланс її договірних прав та обов`язків, порушують принцип добросовісності сторін. Розмір абсолютного здорожчання кредиту при ануїтетній схемі погашення кредиту на 51,48 % вищий, ніж при класичній схемі. З наведених підстав умови кредитного договору повинні бути змінені та проведений відповідний перерахунок сплачених коштів. Просила задовольнити позов.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що кредит наданий в швейцарських франках, кредитний договір підписаний позичальником і між сторонами правочину досягнуто згоди з приводу всіх істотних умов договору.  ОСОБА_1  не заперечувала проти умов кредитного договору та в подальшому їх виконувала.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада                       2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення,           а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року залишено без змін. 
 
Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та другої інстанції                          і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди прийшли до хибного висновку, що доказом надання кредиту в сумі 167 690 швейцарських франків                  є меморіальний ордер та виписка по особовому рахунку. Суди не з`ясували наявної можливості банку виконати свої зобов`язання за кредитним договором у швейцарських франках та не навели мотивів відхилення її аргументів щодо отримання кредитних коштів у гривнях. Крім іншого, судами не встановлений факт надання банком інформації щодо різниці між ануїтетною ставкою та класичною формою погашення кредиту, а тому суди  прийшли до хибного висновку, що банк перед укладення правочину надав повну та достовірну інформацію по кредиту.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У січні 2020 року до суду касаційної інстанції  надійшов відзив акціонерного товариства «Універсал Банк», у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Посилається на те, що умовами кредитного договору зобов`язання виражене у швейцарських франках. Факт здійснення господарської операції по видачі кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером            від 06 жовтня 2008 року. При укладенні кредитного договору між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та в подальшому           ОСОБА_1 виконувала його умови.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито провадження                 у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції              у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У січні 2020  року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 07 грудня 2007 року Національний банк України видав ВАТ «Універсал Банк» банківську ліцензію № 92 на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями.
 
06 жовтня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», і ОСОБА_1 укладений кредитний договір           № 012-2008-2853, за умовами якого банк надав позичальнику кредит                     у розмірі 167 690 швейцарський франків на строк до 01 квітня 2038 року,             зі сплатою 12,45% річних. 
 
Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору видача кредиту за договором проводиться на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .
 
06 жовтня 2008 року на поточний рахунок № НОМЕР_1 зараховані грошові кошти у розмірі 167 690 швейцарських франків.
 
06 жовтня 2008 року ОСОБА_1 оформила заяву на продаж іноземної валюти у розмірі - 167 690 швейцарських франків.
 
Із заяви про видачу готівки від 06 жовтня 2008 року вбачається, що   ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі - 760 777 грн 20 коп.
 
18 квітня 2013 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору № 012-2008-2853 від 06 жовтня 2008 року щодо зміни розміру процентної ставки за користування кредитом.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно частини 2 статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
 
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) несправедливими умовами договору можуть бути визнані в разі, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
 
У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі             № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини         1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини                 3 статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).
 
За приписами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
 
Умовами частини першої статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
 
Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
 
З огляду на зазначене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що кредит наданий в швейцарських франках, а спосіб погашення кредиту обраний особисто ОСОБА_1 та нею не доведено його несправедливість в розумінні положень статті           18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов вірного висновку про безпідставність заявленого позову.
 
Таким чином, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем наявності підстав для зміни умов кредитного договору № 012-2008-2853 від 06 жовтня               2008 року та додаткових угод до нього, оскільки під час їх укладання сторони погодили усі істотні умови, позичальнику надано повну інформацію щодо умов кредитування, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що суди прийшли до хибного висновку, що доказом надання кредиту в сумі 167 690 швейцарських франків                      є меморіальний ордер та виписка по особовому рахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки Верховний Суд не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та переоцінювати їх згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.
 
Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції та апеляційний суд, не з`ясували наявної можливості банку виконати свої зобов`язання за кредитним договором у швейцарських франках та не навели мотивів відхилення її аргументів щодо отримання кредитних коштів у гривнях, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами, які суди належним чином оцінили, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо  подання обґрунтування, що випливає зі                    статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ,                                      від 18 липня 2006 року).
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада          2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов