ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/892/19  Номер провадження 22-ц/814/347/20	Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Пікуля В.П.
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач звернулася до ПАТ КБ (зараз – АТ КБ) «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29.11.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.07.2019 року має заборгованість у розмірі 19 111, 23 грн.
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 19 111 (дев`ятнадцять тисяч сто одинадцять) грн. 23 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 сплачені за подання позовної заяви - судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп., який слід перерахувати на користь Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк”.
Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції розглянув справу та прийняв рішення за відсутності відповідача, не повідомивши її про це належним чином.
Скаржник вважає, що суд безпідставно задовольнив позов, оскільки матеріали справи не містять і позивачем не надано доказів отримання нею кредитних коштів у заявленому розмірі, із наданих банком документів неможливо встановити дійсні складові кредитної заборгованості, оскільки "Умови та правила надання банківських послуг", "Тарифи банку" не містять підпису ОСОБА_1 , тобто не надано доказів того, що позичальник була ознайомлена з умовами надання кредиту.
Також звертає увагу на позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені і штрафів одночасно, що є незаконним і неприпустимим в розумінні ст. 549 ЦК України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ (зараз АТ КБ) «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29.11.2007 року (а.с.12).
До заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/. (а.с. 15-27).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15.07.2019 року становить 19 111 грн. 23 коп., де 7325 грн. 33 коп. - заборгованість за тілом кредита, 4125 грн. 01 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 5487 грн. 72 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 786 грн. 92 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частка), 886 грн. 25 коп. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позовні вимоги банку, місцевий суд виходив з того, що відповідач по справі ОСОБА_1 , як  позичальник взяті на себе згідно вказаної вище угоди договірні зобов`язання  не виконує, згідно чого з`явилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У заяві позичальника від 29 листопада 2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29 листопада 2007 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов і правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29 листопада 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. 
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 листопада 2007 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
При укладенні договору з ОСОБА_1 банк не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 29 листопада 2007 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню в примусовому порядку сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 7325, 33 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 4125, 01 грн., які були перераховані на платіжну картку відповідача та якими вона користувалася, що слідує із розрахунку заборгованості за договором (а.с. 6-11). В частині позовних вимог банку про стягнення пені та штрафів слід відмовити з наведених вище підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем судового збору в суд першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1133, 39 грн., а також судовий збір за подання нею апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено до ухвалення рішення в розмірі 1700, 08 грн. Інша частина судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1181, 42 грн. підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Диканського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року– скасуванню в частині стягнення пені і штрафів з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову банку в цій частині. Рішення місцевого суду про задоволення позову щодо стягнення тіла кредиту слід залишити без змін.
Окрім того, в частині стягнення судового збору рішення Диканського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року необхідно змінити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
               
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року– скасувати в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" пені і штрафів.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по пені і штрафам – відмовити.
В частині задоволення позову Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту – залишити без змін, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за тілом кредиту 7325, 33 грн. та 4125, 01 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, а всього 11 450, 34 грн.
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року в частині стягнутого судового збору – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 1133, 39 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1700, 08 грн. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1181, 42 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий:                          В.М. Триголов 
Судді:                          А.І. Дорош

В.П. Пікуль