Постанова
Іменем  України 
 
17 квітня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 199/7818/17
провадження № 61-1808св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,
представник позивача - ОСОБА_3 ,
відповідач-1 - ОСОБА_4 ,
відповідач-2 - ОСОБА_5 ,
представники відповідача-2: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
відповідач-3 - комунальне підприємство «Центр реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області,
треті особи-1,2,3: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, житлово-будівельний кооператив                    № 341, ОСОБА_8 ,
третя особа-4 - Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, 
представники третьої особи-4: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Подорець О. Б. від 30 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О. від 20 листопада 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , комунального підприємства «Центр реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л. Г., Служба у справах дітей                                 Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, житлово-будівельний кооператив № 341, ОСОБА_8 , про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності. 
Позовна заява мотивована тим, що вона є опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , який на день своєї смерті проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю                     ОСОБА_12 . Зазначену квартиру ОСОБА_12 отримала разом зі своїм сином ОСОБА_2 згідно ордеру № 356 від 18 січня                   1984 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі списків житлово-будівельного кооперативу № 341. Вказувала, що на день смерті ОСОБА_2 пайовий внесок за зазначену квартиру був внесений в повному розмірі, але право власності за ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на вказану квартиру зареєстровано не було. Після смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , єдиним спадкоємцем за законом є її онук - неповнолітній ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на вказану квартиру.
Зазначала, що їй стало відомо, що 06 квітня 2017 року на підставі договору дарування ОСОБА_4 , право власності, за якою на спірну квартиру було зареєстровано на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, подарувала ОСОБА_5 спірну квартиру.
Посилаючись на вказані обставини та на порушення прав неповнолітнього   ОСОБА_2 , позивач просила суд скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1205604112101, здійснену державним реєстратором комунального підприємства «Центр Реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області 22 березня 2017 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                   27 лютого 2017 року у цивільній справі № 202/1238/17, номер запису про право власності 19617324; визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 06 квітня 2017 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г., зареєстровано в реєстрі за                  № 1200, та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1205604112101, запису про право власності  19840042.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду                               м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , задоволено.
Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1205604112101, здійснену державним реєстратором комунального підприємства «Центр реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області 22 березня 2017 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року, номер запису про право власності 19617324.
Визнано недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 06 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1200.
Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1205604112101, запис про право власності 19840042.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого                    2017 року у справі № 202/1238/17, на підставі якого ОСОБА_4 набула право власності на спірну квартиру, а в подальшому подарувала її ОСОБА_5 , скасовано; інших доказів правомірного набуття права власності ОСОБА_4 , а в подальшому ОСОБА_5 , спірної квартири суду не надано, відтак укладений між відповідачами договір дарування спірної квартири, спадкоємцем якої є неповнолітній ОСОБА_2 , є недійсним із застосуванням наслідків його недійсності.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, заочне рішення  Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У січні 2019 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_5 набула право власності на спірну квартиру в установленому законом порядку 06 квітня 2017 року, тобто до визнання за спадкоємцем ОСОБА_2 права власності на вказане майно на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду                                      м. Дніпропетровська від 18 травня 2017 року, яке поміж іншого було ухвалене без залучення до участі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Тому в момент вчинення договору дарування спірної квартири 06 квітня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не існувало жодних обставин, які б перешкоджали його укладанню. Крім того, суди не врахували, що в розумінні вимог частини другої статті 331 ЦК України спадкоємець ОСОБА_2 не набув права власності на спірну квартиру в порядку спадкування шляхом реєстрації цього права, оскільки його опікуну в цьому було відмовлено нотаріусом. Суди дійшли передчасного висновку про відсутність правомірної підстави для володіння спірною квартирою ОСОБА_4 , а відтак і про недійсність наступного правочину дарування між ОСОБА_4 та  ОСОБА_5 , оскільки за встановлених обставин захист прав неповнолітнього  ОСОБА_2 врегульований статтею 388 ЦК України, приписами якої позивач не обгрунтовувала позов. Суд апеляційної інстанції належної правової оцінки всім доводам апеляційної скарги не надав, чим порушив приписи статті 367 ЦПК України.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                   08 лютого 2019 року  відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано у справу  № 199/7818/17 з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що квартира АДРЕСА_1 на підставі ордера № 356 від 18 січня 1984 року була надана на ім`я ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , яка знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив № 341»                  м. Дніпропетровська, членом якого були останні, та пайовий внесок за яку був внесений в повному розмірі. Проте право власності за                          ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на квартиру зареєстровано не було.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько неповнолітнього ОСОБА_2 ,                    ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба неповнолітнього                         ОСОБА_2 - ОСОБА_12 .
Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у                                     м. Дніпропетровську ради № 259/2 від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , 1991 року народження, призначено опікуном над ОСОБА_2 ,                      ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його житлом (майном).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2017 року у справі № 199/739/17 задоволено позов                    ОСОБА_1 та визнано за неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 , яка померла                      ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року у справі № 202/1238/17 було задоволено позов                     ОСОБА_4 та визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений                               27 листопада 2012 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_4 ; скасовано реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_17 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру.
У подальшому, 06 квітня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір дарування спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                              08 вересня 2017 року у справі № 202/1238/17 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого                      2017 року скасовано та справу передано за підсудністю до                                Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2018 року у справі № 202/1238/17 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_18 , ОСОБА_17 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно залишено без розгляду.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_5 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від                 20 листопада 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року                          № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.  Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується                          (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Установивши, що ОСОБА_4 на підставі скасованого рішення суду набула у власність спірну квартиру, а потім її подарувала ОСОБА_5 , право власності на яку на підставі судового рішення визнано за неповнолітнім  ОСОБА_2 в порядку спадкування за  законом після смерті ОСОБА_12 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про порушення права останнього, яке підлягає захисту в обраний його опікуном спосіб.   
Колегія суддів Верховного Суду відхиляє доводи касаційної скарги  про те, що позивач обрала неналежний спосіб захисту прав неповнолітнього ОСОБА_2 та не мала правових підстав звертатися з позовом про визнання недійсним оспорюваного договору дарування на підставі                   статей 203, 215 ЦК України, тому що право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спірну квартиру не зареєстровано в установленому законом порядку, оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята                     статті 1268 ЦК України). Разом із тим, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (частина третя статті 215 ЦК України). Порушення прав  ОСОБА_2 як спадкоємця, якому належить  спірна квартира, позивачем доведено.
Порушення судом норм процесуального права, на якій посилається заявник у касаційній скарзі, не вплинули на правильність вирішення спору по суті.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судових рішень судів попередніх інстанцій не впливають.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Оскільки оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду                                      м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   М. Є. Червинська
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
                                                                                                           В. М. Коротун