ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/465/20                                 Головуючий І інстанції - Гримайло А.М.
Справа № 642/890/20                                                                                             Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 травня 2020 року Харківський апеляційний суд у складі судді 
судової палати з розгляду кримінальних справ	- Кружиліної О.А. 	
за участю секретаря 	- Михайлюка А.В.	
особи, яка притягається до адміністративної відповідності	  - ОСОБА_1 	
захисника	- Стукало К.І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1  та його захисника - адвоката Стукало Катерини Іванівни на постанову судді Ленінського районного суду міста Харкова від 16 березня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1  за частиною 1 статті 130 КУпАП,- 
       
в с т а н о в и в :
07 лютого 2020 року працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 375786 стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Згідно з вказаним протоколом, 07 лютого 2020 о 0530 год. в м. Харкові по вул. Різдвяна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vectra», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» водій відмовився в присутності двох свідків.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.
Постановою судді Ленінського районного суду міста Харкова від 16 березня 2020 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Не оспорюючи кваліфікації вчиненого адміністративного правопорушення  ОСОБА_1  та його адвокат - Стукало К.І. подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 закрити.
Доводи апеляційної скарги захисник мотивують тим, що ОСОБА_1 є громадянином Туреччини, українською мовою майже не володіє, а тому спілкування з поліцейськими йому було незрозумілим.
Також в апеляційній скарзі зазначають, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягався, признає себе частково винним, оскільки вранці вживав спиртні напої, але в малій кількості. Незручностей на дорозі не спричиняв, розкаюється, оскільки не зовсім розумів, що скоїв.
Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 його захисника - адвоката Стукало К.І., які апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Притягаючи  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, яке виразилось у невиконання ОСОБА_1 вимог пункту 2.5 ПДР України, а саме відмова водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП. 
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції        
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції). 
Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
На підставі пункту 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
У розумінні вимог статті 266 КУпАП, пункту 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція 2), передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Судовим розглядом встановлено, що 07 лютого 2020 о 0530 год. в м. Харкові по вул. Різдвяна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vectra», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» водій відмовився в присутності двох свідків.
В наслідок чого поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 375786 від 07 лютого 2020 року за порушення пункту 2.5 ПДР України.
Також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були залучені поліцейськими та були свідками відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager» на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддею відповідно до статей 251, 252 КУпАП на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення. Постанова судді відповідає вимогам статей 245, 280, 283 КУпАП. 
Зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП. 
Посилання в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не розуміє українську мову, апеляційним судом до уваги не приймається з врахуванням наступного.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 здобуває в Україні вищу освіту у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», є студентом третього курсу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України «Про вищу освіту» мовою освітнього процесу у вищих навчальних закладах є державна мова. Застосування мов у вищих навчальних закладах визначають Закони України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та «Про освіту».
Статтею 7 Закону України «Про освіту» встановлено, що мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова.
Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про освіту» заклади освіти забезпечують обов`язкове вивчення державної мови, зокрема заклади професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти - в обсязі, що дає змогу провадити професійну діяльність у вибраній галузі з використанням державної мови.
Вимоги зазначеного закону кореспондуються зі статтею 22 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».
Таким чином, посилання  ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Стукало К.І. на не розуміння правопорушником мови країни в якій він перебуває та навчається у вищому навчальному закладі, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності відповідно до статті 22 КУпАП та оголошення усного зауваженням, апеляційний суд не вбачає підстав для його задоволення виходячи з наступного.
Згідно статі 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. 
Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. 
Дослідженими доказами які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем не виконав законну вимогу поліцейських встановлену пунктом 2.5 ПДР України.
Щодо обставин, які характеризують ОСОБА_1 а саме те що він до адміністративної відповідальності не притягався, признає себе частково винним, незручностей на дорозі не спричиняв, розкаяння, апеляційний суд також до уваги не приймає з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючи обставини при накладенні адміністративного стягнення на правопорушника, апеляційним судом не враховуються.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік застосоване до ОСОБА_1 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень, таким що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що за наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційним судом не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності відповідно до вимог статті 22 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 245, 278, 280, 283, 294, 295 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Стукало Катерини Іванівни - залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду міста Харкова від 16 березня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Харківського 
        апеляційного суду                                        О.А. Кружиліна