ПОСТАНОВА
Іменем України

25 березня 2020 року 
Київ
справа №823/749/17
адміністративне провадження №К/9901/16993/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Стеценка С. Г.,
суддів Тацій Л. В., Шарапи В. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2017 (головуючий суддя Рідзель О. А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 (головуючий суддя Земляна Г. В., судді: Лічівецький І. О., Сорочко Є. О.),

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

1.          У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач), в якому просив: визнати неправомірними дії ГУ Держгеокадастру щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,0 га, яка розташована в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району; зобов`язати відповідача всебічно, з врахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2017 вх. №1519/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та прийняти обґрунтоване рішення в межах та спосіб, встановлені законом.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.          Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017, закрито провадження у справі та роз`яснено, що розгляд цієї справи належить здійснювати в порядку цивільного судочинства.

3.          Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим, а тому не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, а також узагальнений виклад позиції інших учасників справи

4.          На зазначені вище судові рішення позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить їх скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

5.          Мотивуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_1 наводить аргументи про те, що суди попередніх інстанцій не з`ясували дійсної суті та правової природи спірних правовідносин, допустили неправильне тлумачення і застосування норм матеріального, а також порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим дійшли помилкового, на переконання скаржника, висновку про неналежність вирішення цього спору в порядку адміністративного судочинства.

6.          У запереченнях на касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру наполягає на законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, оскільки, на думку відповідача, висновки судів попередніх інстанції засновані на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права.

7.          З цих підстав відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача та залишити оскаржувані ним судові рішення без змін.

ІV. Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

8.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.08.2017 відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

9.          В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 

10.          За правилами підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду даної касаційної скарги у складі судді-доповідача Гриціва М. І., суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В.

12.          У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М. І. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №13) та на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Стеценка С. Г., суддів: Тацій Л. В., Шарапи В. М.

13.          Суддею-доповідачем, в порядку, визначеному статтею 340 КАС України, проведено підготовчі дії, й ухвалою Верховного суду від 24.02.2020 призначено справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

V. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

14.          Як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.02.2017 вх.№1519/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,0 га, яка розташована в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району, листом №9645/6-16 від 30.11.2016 ГУ Держгеокадастру повідомило позивача про те, що наданий ним проект землеустрою не відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», що унеможливлює вирішення порушеного у заяві питання.

VI. Позиція Верховного Суду

15.          Так, відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

16.          Згідно із частинами першою, другою статті 2 КАС України в редакції, яка діяла станом на час звернення до суду з цим позовом, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

17.          До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

18.          За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

19.          Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

20.          Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

21.          Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

22.          Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23.          За змістом частини першої статті 123 ЗК України, в редакції спірних правовідносин, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

24.          Частинами другою статті 123 ЗК України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

25.          За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

26.          Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частини десята, чотирнадцята статті 123 ЗК України).

27.          Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дій ГУ Держгеокадастру стосовно відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням висновків суду в цій справі, та прийняти законне і обґрунтоване рішення з цього питання.

28.          Виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними, на думку позивача, діями відповідача при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції як органу виконавчої влади, тому законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом.

29.          Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей спір не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень (органу виконавчої влади), який реалізовує у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції шляхом розгляду питання щодо передачі земельної ділянки у користування.

30.          Відтак, висновки судів попередніх інстанцій про те, що, у даному випадку, спір виник про право цивільне, а тому не може розглядатися за правилами КАС України, є помилковими.

31.          Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах неодноразово викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня, 30 травня та 28 листопада 2018 року у справах №536/233/16-ц (провадження №  14-5зц18), №127/16433/17 (провадження  №11-461апп18) та №820/4219/17 (провадження  №11-1029апп18), №820/4439/17 (провадження  №11-785апп18) відповідно.

32.          За правилами пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

33.          Своєю чергою, за приписами частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

34.          Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані ухвали, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, постановлені з порушенням норм процесуального права, а тому їх слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

35.          Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С. Г. Стеценко,
Л. В. Тацій,
В. М. Шарапа,
Судді Верховного Суду