Номер провадження: 22-ц/813/1973/20 
Номер справи місцевого суду: 493/134/13- ц
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 493/134/13-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Віцько А.І.,

учасники справи: 
    -  стягувач – ОСОБА_1 , 
- боржник – ОСОБА_2 ,
- заінтересована особа - Старший державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лебедєв Є.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням Старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лебедєва Є.Є. про примусове проникнення до житла боржника, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області, постановлену у складі судді Бодашко Л.І. 06 грудня 2018 року, про примусове проникнення до житла,

встановив:

У листопаді 2018 року старший державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області– ОСОБА_3 . (далі – Державний виконавець) звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_2 , в якому він просить суд вирішити питання про примусове проникнення до житла, яке є фактичним місцем проживання ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищезазначене подання державного виконавця обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у Відділі ДВС з 19.02.2016 року перебуває виконавче провадження ВП № 42336814 з примусового виконання виконавчого листа № 493/134/13-ц, виданого 23.09.2013 року Балтським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 44344, 29 грн.. У вказаному поданні державний виконавець зазначає, що без проникнення до житла в якому відповідно до виконавчого документу проживає боржник, неможливо перевірити майновий стан боржника та встановити обсяг майна, на яке може бути звернено стягнення з метою своєчасного повного виконання рішення (а. с. 1 - 2).
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року вищевказане подання задоволено.
Дозволено примусовий вхід до житла, а саме - до фактичного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 . 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), але боржник не допустив його до свого помешкання для проведення виконавчих дій, про що складено відповідний акт. Крім того боржник належним чином ознайомлений з матеріалами виконавчих проваджень і ухиляється від добровільного виконання, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог вказаного вище подання державного виконавця (а .с. 20 - 21). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу від 06 грудня 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 ..
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що за умов відсутності будь-яких доказів наявності належного майна в будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить і перебуває у володінні третьої особи, виконання рішення суду щодо примусового проникнення до вказаного будинку є фактично посяганням на недоторканість житла, яке перебуває під захистом Держави у розумінні чинного законодавства (а. с. 24 - 26).
В запереченнях на апеляційну скаргу, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає про те, що боржник ОСОБА_2 нахабно ігнорує всі виконавчі дії, перешкоджає їх проведенню та майже сім років навмисно не виконує рішення суду.
В запереченнях на апеляційну скаргу, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, державний виконавець також просить суд апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що боржник систематично ухиляється від виконання рішення суду. На думку державного виконавця метою вищенаведеної апеляційної скарги є зловживанням процесуальними правами шляхом затягування виконання рішення суду.
У судовому засіданні ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечувала. Просила апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо примусового проникнення до житла боржника, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб які з`явились у судове засідання суду апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, які фактично є відзивами на апеляційну скаргу, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства не відповідає.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити вимоги вищевказаного подання(а. с. 20 - 21).
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що вказане вище виконавче провадження перебуває на стадії примусового виконання.
26.02.2015 року державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено боржнику, відомості щодо обтяження рухомого та нерухомого майна внесено до відповідних державних реєстрів.
Згідно отриманих Відділом ДВС відповідей за боржником не зареєстроване будь-яке рухоме та нерухоме майно, відкритих рахунків у банківських установах немає, як платник податків на обліку не перебуває, відомості про останнє місце роботи відсутні, пенсію не отримує.
Боржника обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобов`язань та прийнято до виконання рішення суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України згідно листа Державної прикордонної служби України від 29.11.2016 року.
05.12.2016 року державним виконавцем здійснено вихід за фактичним місцем проживання боржника ( АДРЕСА_1 ), але, боржник не допустив його до свого помешкання для проведення виконавчих дій, про що складено відповідний акт.
22.12.2016 року боржник надав Відділу ДВС заяву про причини недопущення державного виконавця до свого помешкання для проведення виконавчих дій.
Між сторонами виконавчого провадження склалися правовідносини щодо вчинення виконавчих дій з метою виконання виконання рішення суду про стягнення суми коштів.
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
За змістом наведених вище норм законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1, п. п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.
Статтею 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
При цьому, обов`язковою умовою для примусового проникнення у володіння іншої особи є наявність у зазначеної особи майна боржника.
Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів щодо наявності в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , майна боржника є такими, які знайшли своє відображення в матеріалах справи, а отже є обґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вищенаведене подання взагалі не містить посилання на особу – володільця вказаного вище житла, у якої, на думку державного виконавця, знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до приміщення іншої особи, в якої перебуває майно боржника.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, недоведеними є обставини, на які державний виконавець, ОСОБА_1 посилалися як на підстави для задоволення наведеного вище подання, а саме недоведеним є наявність майна боржника в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Недоведеним є приналежність житлового будинку конкретній особі, права якої будуть обмежені.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2  є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про примусове проникнення до житла боржника, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цього подання за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 439 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити.

  Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 06 грудня 2018 рокупро примусове проникнення до житла - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

  У задоволенні подання Старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лебедєва Є.Є. про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повна постанова складена 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе