Справа № 308/10394/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 лютого 2020 року м. Ужгород

        Закарпатський апеляційний суд у складі:
        
        судді – доповідача : Готри Т.Ю.,
суддів : Джуги С.Д., Собослоя Г.Г., 
        з участю секретаря судових засідань : Балаж Н.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду
від 27 серпня 2019 року, ухвалене суддею Бедьо В.І.,  повне судове рішення складено 2 вересня 2019 року,
встановив:
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення ( далі – Закарпатської філії Концерну РРТ) про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу. 
Позов мотивував тим, що з 01.04.2004 він працював муляром 
4-го розряду на РТПС Хуст (цех № 2) Закарпатської філії Концерну РРТ. Наказом Закарпатської філії Концерну РРТ №85 від 23 червня 2017 року він був звільнений на підставі п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників. 
Зазначене звільнення вважає незаконним, так як відповідачем не було дотримано вимог ст.49-2 КЗпП України щодо його персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці; не було враховано переважне право на залишення на роботі; подання адміністрації до профспілкового органу не було обґрунтованим. А тому просив поновити його на роботі на посаді муляра 4-го розряду РТПС Хуст (Цех №2) в Закарпатській філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.09.2017 до дня поновлення його на роботі, який на день пред`явлення позову становить 3 305 грн.
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.08.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Вказував на те, що його звільнення з роботи відбулось з порушенням статті 43 Конституції України, статті 42 КЗпП України, а тому суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини. Вважає помилковими висновки суду про пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки на займану ним посаду він був прийнятий відповідно до наказу Закарпатської філії Концерну РРТ, яка є його роботодавцем, а тому саме у неї виникає обов`язок поновити його порушене право на працю.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, Закарпатська філія Концерну РРТ просила залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, посилаючись на те, що філія не є юридичною особою, а тому не може відповідати за цим позовом.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.
       Представник відповідача Закарпатської філії Концерну РРТ Драпайло М.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Драпайло М.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як слідує з матеріалів справи, Грицищук звернувся до суду з позовом до Закарпатської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу.
Положенням про Закарпатську філію Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, затвердженого в.о.генерального директора, передбачено, що філія не є юридичною особою (п.1.9). Філія здійснює свою діяльність від імені Концерну, що підпорядковується Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, і в межах повноважень, встановлених цим положенням, має окремий баланс, поточний рахунок в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та штампи (п.1.10). 
Відповідно до Статуту Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, затвердженого Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, наказ від 17.05.2016 №333, скорочене найменування Концерн РРТ, такий є юридичною особою (п.3.3 Статуту).
Статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Частиною першою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст.51 ЦПК України). 
Відповідно до закріпленого в ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ст.51 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача – можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або ж залучення в якості співвідповідача особи, яка має відповідати за позовом.
У запереченні, поданому відповідачем на позовну заяву, директор Закарпатської філії концерну РРТ Гиріч В.В. указував, що Закарпатська філія Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення не є юридичною особою, а тому не може відповідати за цим позовом. На підтвердження наведених обставин додав до заперечення на позовну заяву Статут Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, а також положення про Закарпатську філію Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (а.с.12-29). Представник позивача ОСОБА_2 ознайомився із зазначеними документами, і судом йому було надано строк для підготовки відзиву на ці заперечення, за його клопотанням, що стверджується журналом судового засідання від 17.04.2019 (а.с.108-109). Однак позивач своїм правом, передбаченим ст.51 ЦПК України, не скористався і не звернувся до суду з відповідним клопотанням про заміну неналежного відповідача, заміна якого судом здійснюється лише за клопотанням позивача. 
Отже, розглядаючи зазначену справу місцевий суд виконав вимоги ст.13 ЦПК України і попередив позивача про наслідки не вчинення даної процесуальної дії.

Встановивши, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в позові, як пред`явленого до неналежного відповідача. 

Зважаючи на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача відхиленню, оскільки рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області  від 27 серпня   2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:        
Судді: