ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року		Справа № 500/1896/19 пров. № 857/13828/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                         Попка Я.С.
суддів                                                             Сеника Р.П., Хобор Р.Б.
за участю секретаря судового засідання    Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року, ухвалене суддею Мандзій О.П., 11:47:19 год, м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 26 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування  рішення про коригування митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И В:

13.08.2019 позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільської митниці ДФС, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA403000/2019/001244/2 від 24.07.2019.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зі змісту поданих декларантом до митного оформлення документів видно, що серед них відсутні платіжні (банківські) документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного транспортного засобу. У представленому рахунку-фактурі (інвойс) №RG1679 від 09.07.2019 року зазначено, що на момент продажу автомобіль не є придатним для дорожнього руху.  Проте, серед переліку документів, наданих одночасно із митною декларацією для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, відсутні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме на підставі яких здійснено поставку товару іншими особами або ремонт транспортного засобу, технічний стан якого б надавав змогу для самостійного переміщення через митний кордон України. Вказані витрати ОСОБА_1 повинні бути вказані, як складові митної вартості вищевказаного автомобіля.Однак, належних обгрунтувань, яким чином автомобіль непридатний для дорожнього руху самостійно перетнув кордон України без жодних зауважень в акті огляду транспортного засобу і які кошти було затрачено на його відновлення – позивачем не надано. Вказані обставини свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом, що в свою чергу було правовою підставою для витребування додаткових документів у межах проведення процедури консультації між митним органом та декларантом та надало митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Крім того, наданий декларантом банківський платіжний документ та замовлення міжнародного переказу жодним чином не підтверджують відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за заявлений до митного оформлення автомобіль, оскільки не містять ні реквізити, необхідні для ідентифікації транспортного засобу (VIN номер), ні посилання на рахунок-фактура (інвойс) №RG1679 від 09.07.2019 року, а тому не дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості.
Отже, оскільки декларантом не було надано належних документів та не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару, позивачу правомірно було відмовлено у митному оформленні транспортного засобу за заявленою ним митною вартістю відповідно до вимог митного законодавства.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що позивачем було надано документи, які дають можливість митному органу однозначно визначити митну вартість задеклерованого товару без застосування коригування митної вартості. В оскаржуваному рішенні відсутнє обгрунтування того, що недоліки у поданих документах впливають на митну вартість товару. У відповідача не було обгрунтованих підстав для витребування додаткових документів у декларанта. Декларант надав усі наявні документи, а такождодаткові в ході консультації з митним органом. Відповідач в порушення вимог частин п`ятої, шостої статті 55 МК України не провів письмові консультації з декларантом з метою обгрунтованого вибору методу визначення митної вартості. Його рішення не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої ст.55 МК України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обгрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння хактеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Відповідачем не наведено достатніх обгрунтувань щодо наявності підстав застосування норм частини третьої статті 53 МК України. 
Апелянт вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними, тощо. Сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару грунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. Відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним на рівні 11250 євро, внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом і відповідач не довів у оскаржуваному рішенні того, що авто за такою митною вартістю дійсно придбано та ввезено на територію України. 
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення  з таких підстав.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, підтверджено матеріалам справи, що ОСОБА_1 09.07.2019 придбано у нерезидента Krutzport-Automobile GmbH транспортний засіб марки Volkswagen, модель Passat, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . 
Поставка транспортного засобу проведена відповідно до митної декларації країни відправлення № MRN 19DE290309648367Е4 від 09.07.2019 року.
Агентом з митного оформлення 17.07.2019 подано до митного оформлення митну декларацію №UA403030/2019/013161. У вказаній митній декларації заявлено до митного оформлення товар – автомобіль легковий, марки Volkswagen, модель Passat, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , та самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору, яка складає 7000,00 євро. 
До вказаної митної декларації декларантом долучено документи для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) №RG1679 від 09.07.2019 (а.с.10), декларацію про походження товару №ZBI191892361 від 15.02.2019 акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/46214 від 11.07.2019 (а.с.16), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 15.02.2019 (а.с.11), договір про надання послуг митного брокера від 21.12.2018 року, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 26.03.1996, ідентифікаційний код НОМЕР_4 від 24.12.1998, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.005.028332-19 від 11.07.2019, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України серії FJ НОМЕР_5 436661 від 24.10.2017.
Під час автоматизованого контролю, автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» було згенеровано форми митного контролю: « 103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених ЄАІС Держмитслужби»; « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». Також, автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» проінформовано: «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта – EUR, вартість – 11250,00». 
Посадовою особою підрозділу митного оформлення направлено до спеціалізованого підрозділу – відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання запит №779 від 17.07.2019 щодо правильності визначення митної вартості товарів (а.с.36).
Також, Тернопільською митницею ДФС 17.07.2019 розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до ч.2 ст.53 МК України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч.3 ст.53 МК України надати (за наявності): копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією (а.с.37).
На вимогу митного органу уповноваженою особою позивача 17.07.2019 додатково надано: банківський платіжний документ №403 від 11.06.2019 (а.с.12), замовлення міжнародного переказу № 190611155815003 від 11.06.2019 (а.с.13), копію митної декларації країни відправлення № MRN 19DE290309648367Е4 від 09.07.2019 (а.с.14-15) та 24.07.2019 року листом повідомлено, що всі документи подані для митного оформлення, інших документів протягом 10 днів надано не буде (а.с.39).
За результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UA403030/2019/013161 від 17.07.2019 та доданих до неї документів прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/001244/2 від 24.07.2019, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним (шостим) методом визначення митної вартості товарів згідно ст.64 МК України у розмірі 11250,00 євро (а.с.8). 
У вказаному рішенні зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, зокрема: на підтвердження заявленої митної вартості до митного оформлення подано рахунок-фактура №RG1679 від 09.07.2019, однак здійснена комерційна операція (купівля-продаж) не може бути підтверджена вказаним рахунком-фактурою, оскільки даний документ підписаний лише однією із сторін; в документах, поданих на підтвердження оплати за транспортний засіб в призначенні платежу зазначено: «поповнення рахунку», в іншому документі в призначенні платежу відсутнє посилання на рахунок-фактура, що не дозволяє ідентифікувати даний документ з операцією купівлі-продажу. Вартість колісних транспортних засобів та їх складових частин, що ввозяться на митну територію України, визначається за середніми цінами їх продажу в країні придбання або в провідних країнах-експортерах. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є значно вищою за заявлену. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч.2 ст.53 МК України, а саме: платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, якщо здійснювалось страхування, страхові документи, та додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних чи подібних товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень ч.4 ст.57 МК України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями ст.59-63 МК України. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 Митного кодексу України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно АСАУР 105-2, 106-2 на рівні 11250,00 євро.
Внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості №UA403000/2019/001244/2 від 24.07.2019 відповідачем відмовлено у митному оформлені товарів за заявленою декларантом митною вартістю та надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA403030/2019/00835, якою позивачу відмовлено у митному оформлені (випуску) товарів. 
Відповідно до ч.1 ст.1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 МК України митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
При цьому, пунктом 2 частини другої статті 52 МК України зобов`язано декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до частин 1, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з п.п.1, 2 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2)  неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За правилами ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Відповідно до ч. 8 ст. 52 МК України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Отже, у декларації митної вартості декларант або уповноважена ним особа самостійно вказує метод визначення митної вартості товарів, а на виконання ч. 1  ст. 53 МК України до такої митної декларації додає документи, що підтверджують заявлену ним митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження митної вартості транспортного засобу марки Volkswagen, модель Passat, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , в заявленому декларантом позивача розмірі 7000,00 євро, надано рахунок-фактура (інвойс) №RG1679 від 09.07.2019 року. 
Разом з тим, відповідно до наявних у митного органу джерел інформації АСАУР середня ціна, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, становить 11250,00 євро.
Зі змісту поданих до митного оформлення документів видно, що серед них відсутні платіжні (банківські) документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного транспортного засобу.
Крім того, у представленому рахунку-фактурі (інвойс) №RG1679 від 09.07.2019 зазначено, що на момент продажу автомобіль не є придатним для дорожнього руху.  
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що серед переліку документів, наданих одночасно із митною декларацією для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, відсутні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме на підставі яких здійснено поставку товару іншими особами або ремонт транспортного засобу, технічний стан якого б надавав змогу для самостійного переміщення через митний кордон України. Вказані витрати ОСОБА_1 повинні бути вказані, як складові митної вартості вищевказаного автомобіля.
Належних обгрунтувань, яким чином автомобіль непридатний для дорожнього руху самостійно перетнув кордон України без жодних зауважень в акті огляду транспортного засобу (а.с. 16) і які кошти було затрачено на його відновлення – позивачем не надано.   
Частиною 10 ст.58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Згідно ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані декларантом документи не містять всіх необхідних відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товару, з урахуванням відсутності у наведеному переліку документів про понесені позивачем витрати на транспортування, ремонт транспортного засобу, а також про ціну, що була фактично сплачена за оцінюваний товар.
Відтак, вказані обставини свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом, що в свою чергу було правовою підставою для витребування додаткових документів у межах проведення процедури консультації між митним органом та декларантом та надало митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Встановлено, що декларантом на вимогу митного органу додатково надано, зокрема, банківський платіжний документ №403 від 11.06.2019 про поповнення рахунку на 7000,00 євро та замовлення міжнародного переказу № НОМЕР_6 від 11.06.2019 з призначенням платежу – «оплата за автомобіль Volkswagen Passat Sedan 2015».
Проте, вказаний банківський платіжний документ та замовлення міжнародного переказу жодним чином не підтверджують відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за заявлений до митного оформлення автомобіль, оскільки не містять ні реквізити, необхідні для ідентифікації транспортного засобу (VIN номер), ні посилання на рахунок-фактура (інвойс) №RG1679 від 09.07.2019, а тому не дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості.
Водночас, враховуючи технічний стан автомобіля – не придатний для дорожнього руху на момент продажу, про що безпосередньо вказано продавцем в рахунку-фактура (інвойс) №RG1679 від 09.07.2019, у спірному випадку покупцем було понесено витрати або на поставку товару іншими особами, або на ремонт транспортного засобу для самостійного переміщення через митний кордон України, яких позивачем подано не було.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані декларантом документи містили розбіжності та позивачем не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару декларантом.
Разом з тим, суд апеляційної інстнанції звертає увагу, що прийняттю рішення про коригування передувала процедура консультацій щодо обрання методу визначення митної вартості товару та обмін наявною інформацією, в ході якої митний орган прийшов до обґрунтованого висновку, що митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.
Встановлені фактичні обставини свідчать на користь висновку, що надані декларантом до митного оформлення документи містять суперечливі відомості та не підтверджують задекларованого розміру митної вартості транспортного засобу, а відтак правомірно були поставлені під сумнів митним органом під час проведення контролю митної вартості товару.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.
Надання неналежних документів або ненадання запропонованих декларанту документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.
Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару митний орган правомірно застосував джерелом інформацію для визначення митної вартості, використавши середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР на рівні 11250,00 євро, що відповідає ціновій інформації згідно каталогу «Schwackenet» (а.с.63-67), рекомендованого при визначенні рівня вартості вживаних транспортних засобів Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.
Відтак, доводи апелянта не спростовують правомірності оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів та не дають суду підстав для його скасування. Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Частиною другою  статті 6 КАС України  передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів»  встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що національнеправо повинновідповідатипоняттю«законність», визначеномуКонвенцією,якавимагає,щоб усе право – писане чи неписане – було достатньо чітким,щоб дозволити особі,у разі потреби – з належною консультацією,передбачати певною мірою за певних обставин наслідки,які може спричинити такадія(див. рішенняусправах«S.W. протиСполученого Королівства», серія A,N 335-В, с.41-42, п. 35-36, та, «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства (№ 1)»,серія A, № 30, с.31, п.49, і «Галфорд проти Сполученого Королівства»).
Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання держави вважатиметься «необхідним в демократичному суспільстві» із законною метою, якщо воно відповідає «нагальній соціальній потребі», зокрема якщо воно є співмірним щодо законної мети, яка переслідується, а також якщо причини, на які посилаються національні органи влади для виправдання такого втручання, є «доречними та достатніми» (див., наприклад, справу  «Костер проти Сполученого Королівства» (Costerv. The United Kingdom), № 24876/94, п. 104, рішення; справа «С. і Марпер проти Сполученого Королівства» (S. andMarperv. еheUnitedKingdom) (Велика Палата), №№ 30562/04 та 30566/04, п. 101).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі № 500/1896/19 за позовом ОСОБА_1  до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування  рішення про коригування митної вартості товарів – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	Я. С. Попко 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 11.03.2020.