ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року	Львів	Справа № 460/2964/19 пров. № 857/14094/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року, ухвалене суддею Недашківською К.М. у м. Рівне в порядку письмового провадження, у справі №460/2964/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання до вчинення дій, -

                                                          ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій просив зобов`язати призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» з часу звернення із заявою про її призначення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 26.04.2019.
Рішення мотивоване тим, що при зверненні до відповідача із заявою про  призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, ОСОБА_1 відповідав критеріям, визначеним статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції на час звернення. Відтак, суд дійшов до висновку щодо протиправності бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо призначення пенсії.
Задовольняючи адміністративний позов, судом враховано вимоги статті 9 КАС України. Суд виснував, що оскільки позивачу 54 роки виповнилося 25.04.2019, а звернувся він з заявою про приначення пенсії лише 04.07.2019, то для ефективного захисту його прав, свобод, інтересів пенсія зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинна бути призначена позивачу з урахуванням вимог статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26.04.2019.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до даних довідки, наданої Вирівською сільською радою, позивач зареєстрований на території с.Гранітне, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселенняя (3 зона) з 07.06.1986 по 20.02.1990, з 22.03.1990. Однак, згідно записів трудової книжки прослідковується, що протягом вказаних періодів позивач відряджувався для виконання робіт в інші населені пункти, які є чистими зонами. З огляду на наведене, за виключенням  періодів роботи в інших чистих зонах, пенсійним органом станом на 01.01.1993 обраховано позивачу період його проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, який становить 2 роки 2 місяці 5 днів. Скаржник вважає, що оскільки документально не підтверджено факт постійного проживання чи роботи позивача упродовж 3-х років в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус тасоціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Крім  того, вказує, що судом першої інстанції не були взяті до уваги доводи пенсійного органу, що посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, не є підставою для призначення позивачу пенсії відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія 3) (а.с.14). 25 квітня 2019 року позивач досягнув 54-річного віку.
04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою встановленого взірця про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.24).
06 вересня 2019 року Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №17 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення №4049/03.18 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (а.с.10-12).
Рішення мотивоване тим, що наданими заявником документами не підтверджується факт постійного проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона), а тому відсутні правові підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років.
Позивач, вважаючи відмову пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської ката строфи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.55 Закону № 796-XII  особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

В обгрунтування правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу на заявлених ним умовах, пенсійний орган вказує на відсутність документального підтвердження факту постійного проживання чи роботи заявника упродовж 3-х років в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Колегією суддів встановлено, що позивачем при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку додано ряд документів: посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3); трудову книжку; довідку органу місцевого самоврядування про період проживання.
Відповідно до довідки Вирівської сільської ради від 04.04.2019 №1610 ОСОБА_1 проживає в с. Гранітне Сарненського району Рівненської області з 07.06.1986 по 20.02.1990, з 22.03.1990 по даний час, яке у відповідності до переліку населених пунктів Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 (а.с.26).
На час звернення до пенсійного органу страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 23 дні та 25 квітня 2019 року він досягнув 54-річного віку. 
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005   року № 22-1 передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Тоюто, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють в зоні гарантованого добровільного відселення протягом визначеного періоду.
Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Відповідно до частини третьої статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
З аналізу наведених норм права слідує, що законодавцем визначено, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27 лютого 2018 року (справа № 344/9789/17), від 31 липня 2018 року (справа № 751/2050/17), від 22 січня 2019 року (справа 295/1087/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років підтверджено документами, передбаченими пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час звернення до територіального органу Пенсійного фонду України позивач набув право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо його постійного проживання чи роботи понад 3-х років в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Відтак, доданими позивачем до заяви про призначення пенсії документами в повній мірі підтверджується право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років (3 роки початкова величина + 3 роки (за кожних 2 роки проживання позивача на територіях, що відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, враховано додатково 1 рік, але не більше 6 років). 
При цьому, покликання скаржника на записи у трудовій книжці не спростовують факту постійного проживання позивача у зоні добровільного відселення.
Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем не наведено, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку є необґрунтованою.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
Водночас, в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.
Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.
При зверненні до суду позивачем заявлено позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дати звернення до пенсійного органу за її призначенням.
Разом з тим, за правилами статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивачу 54 роки виповнилося 25.04.2019, звернувшись із заявою про призначення пенсії від 04.07.2019, ним не пропущено тримісячного строку з дня досягнення відповідного віку, який дає право на призначення пенсії.

Таким чином, в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивача є визнання відмови пенсійного органу у призначенні пенсії на заявлених умовах протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з наступного дня, що настає за днем, коли виникли умови для її призначення (досягнення 54-річного віку), а саме з 26 квітня 2019 року, та провести її виплату.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 460/2964/19 - без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Постанова складена в повному обсязі 10.03.2020.