Справа № 425/3940/19 
Провадження № 33/810/29/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участі:

особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Степанцова В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу,  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384 грн. 20 коп.

У постанові суду зазначено, що 16.11.2019 р. о 02 год. 35 хв., в м. Рубіжне, по вул. Визволителів, водій ОСОБА_1 керував ТЗ NISSAN ALMERA д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в Рубіжанській міській лікарні за адресою: м. Рубіжне, вул. Студентська, 19, висновок лікаря Твердохліб НОМЕР_3 . Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги пп. а) п. 2.9 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вказує на незаконність постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.02.2020 року щодо нього та в обґрунтування своїх доводів вказує на порушення процедури проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Посилається на те, що суд безпідставно погодився з встановленням його стану алкогольного сп`яніння лише за результатами Драгера з показниками 0,79% та 0,82%, не взявши при цьому до уваги інші ознаки, які, на думку апелянта, свідчать про відсутність у нього алкогольного сп`яніння.
Також апелянт, посилаючись на відеозапис, доданий до протоколу БД№192198, вказує, що його огляд проводився фельдшером, а не лікарем, що є прямим порушенням Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому вважає висновок лікаря №193 недійсним.
Також ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що результат другого обстеження за допомогою Драгера є більшим ніж перший. На його думку, такий результат є наслідком неправильного застосування технічного засобу, а також те, що друге обстеження проводилось з тим самим мундштуком, що і в перший раз, що вказує на порушення у застосуванні приладу, адже, як стверджує апелянт, він алкогольні напої не вживав та не перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, апелянт вказує на порушення його прав, оскільки суд розглянув справу за його відсутністю, хоча і за участю захисника. бо під час розгляду справи він хворів, а тому вважає це порушенням його права на захист.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Степанцов В.Є. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стосовно обставин події ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що напередодні, тобто 15 листопада 2019 року, приблизно о 15.00 год, він випив 0,5 л. алкогольного пива та більше ніякого спиртного не вживав. Під час проведення у лікарні медичного обстеження фельдшер спочатку вимірював йому тиск, а потім двічі за допомогою газоаналізатору «Драгер» проводив вимірювання наявності алкоголю у нього в крові, а присутній лікар надавала вказівки їм обом, що треба робити під час медичного огляду. Не заперечує, що за результатами медичного огляду у нього було виявлено перевищення наявності алкоголю, а саме – 0,79% та 0,82%. Після цього він не звертався до лікаря для проведення йому лабораторного дослідження на стан алкоголю в крові. Вважає, що, якщо приймати до уваги результати його медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, то протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено обґрунтовано. До суду не з`являвся, оскільки знаходився на лікарняному.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 192198 від 16.11.2019 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; висновок щодо результатів медичного огляду водія  ОСОБА_1  з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 193 від 16.11.2019 та акт медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 193 від 16.11.2019; DVD диски, долучені до матеріалів справи, з відеофайлами з нагрудних камер спостереження патрульних поліцейських.

Так зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 192198 від 16.11.2019 року, складеного за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), вбачається, що 16.11.2019 р. о 02 год. 35 хв., в м. Рубіжне, по вул. Визволителів, водій ОСОБА_1 керував ТЗ NISSAN ALMERA ДНЗ НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під. впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 193 від 16.11.2019 (а.с.4), та акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 193 від 16.11.2019 (а.с.17), водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. За допомогою газоаналізатора «Drager» у ОСОБА_1 встановлено алкогольне сп`яніння на рівні 0,79 ‰ та 0,82 ‰ (проба позитивна).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у семи файлах на DVD дисках, долучених до матеріалів справи (а.с.9), відповідно до яких, приблизно, о 02:35 год., поліцейські зупиняють ТЗ під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР України через несправний лівий ліхтар габариту автомобіля. При спілкуванні поліцейських з ОСОБА_1 та оформлення документів за порушення ПДР України (накладення штрафу), поліцейські просять останнього зробити видих у їх сторону та питають чи вживав той алкогольні напої, на що ОСОБА_1 повідомляє, що вживав безалкогольне пиво. Поліцейські пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора «Драгер» або в лікарні. ОСОБА_1 погоджується пройти медичне обстеження у лікарні, при цьому постійно приймає спроби про щось «домовитись» з поліцейськими. О 02:58 год. відеофіксація відбувається в приміщенні лікарні м.Рубіжне, де ОСОБА_1 проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння у присутності лікаря та фельдшера лікарні. При цьому фельдшер проводить ОСОБА_1 вимірювання тиску та двічі його обстеження за допомогою газоаналізатору «Драгер», а лікар безпосередньо проводить перевірку ОСОБА_1 на відповідність рухової сфери пози Ромберга та керує процедурою медичного обстеження. Окрім того, на запитання лікаря ОСОБА_1 повідомив, що він напередодні вживав пиво. За результатами огляду встановлено наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння – 0,79 ‰ та 0,82 ‰. ОСОБА_1 погоджується з результатами огляду та відмовляється від проходження лабораторного аналізу. 

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Суд апеляційної інстанції відкидає, як аргументи невинуватості, доводи ОСОБА_1 та його захисника про необхідність визнання недопустимим доказом, відповідно до п.22 Розділу ІІІ Інструкції, висновку №193 від 16.11.2019 щодо стану алкогольного сп`яніння, через те, що медичний огляд у закладі охорони здоров`я провожився не лікарем, а фельдшером, з огляду на наступне.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння на національному рівні закріплений у КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 №1395, зареєстрована в Мінюсті України 10.11.2015 №1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрована в Мінюсті України 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, з наступними змінами).
За приписами частини 2,3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 6,7 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: 
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).

Матеріали справи свідчать про те, що працівниками патрульної поліції було дотримано процедуру проведення огляду на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, адже ОСОБА_1 погодився та у подальшому пройшов огляд на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я. Акт медичного огляду ОСОБА_1 та висновок №193 від 16.11.2019 були складені та підписані уповноваженою особою – лікарем ОСОБА_2 та з результатами проведеного огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його підписами у висновку щодо результатів медичного огляду та зафіксовано на відеозаписі подій, а також не висловлював бажання проведення лабораторного аналізу.
Пунктом 22 Інструкції, що кореспондується з приписами ч.5,6 ст.266 КУпАП, встановлюється, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Отже, на переконання апеляційного суду, лише недотримання визначеної пунктами 1-21 Інструкції процедури проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, тягнуть за собою передбачені п.22 цієї Інструкції наслідки.

Натомість, в під час апеляційного розгляду стороною захисту не доведено та апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень визначеної Розділом III Інструкції процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів. Тому підстав для визнання недопустимим доказом медичного висновку №193 від 16.11.2019 щодо стану сп`яніння водія  ОСОБА_1  апеляційний суд не вбачає.
Таким чином доводи апелянта про відсутність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених рішенням суду, є безпідставними. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його права на захист через розгляд справи за його відсутності, виходячи з такого.
За загальними правилами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Разом з цим за приписами ч.2 ст.38 цього Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.
Згідно з положеннями статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Матеріали справи свідчать про дотримання судом вимог закону щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду справи.
Так, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 року (а.с.10) судова повістка про виклик до суду на 19 грудня 2019 року була надіслана ОСОБА_1 та отримана ним 03 грудня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення «Укрпошта» про вручення адресату поштової кореспонденції (а.с.12).
Через неявку ОСОБА_1 до суду на визначену дату, його 26 грудня 2019 року повторно було повідомлено про наступну дату судового розгляду на 10 січня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення «Укрпошта» про вручення адресату поштової кореспонденції (а.с.18).
Однак і у вказаний день проведення судового засідання ОСОБА_1 не з`явився, натомість його захисник – адвокат Степанцов В.Є. подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, отримання копії відеозапису та у зв`язку з цим просив відкласти розгляд справи (а.с.19).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом про явку у судове засідання на 31 січня 2020 року та на 07 лютого 2020 року, про що також свідчить рекомендоване повідомлення «Укрпошта» про вручення адресату поштової кореспонденції та довідка про доставку адресату SMS-повідомлення (а.с.21,23).
У зв`язку з неодноразовою неявкою ОСОБА_1 у судове засідання справу було розглянуто 10 лютого 2020 року за участі його захисника Степанцова В.Є., про що свідчить зміст оскаржуваної постанови та на чому наголошується в апеляційній скарзі ОСОБА_1 . 
Отже перебіг судового розгляду справи у суді першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд його справи у Рубіжанському міському суді Луганської області, але жодного разу не скористався своїм правом особисто з`явитися у судове засідання та надати суду власні пояснення щодо обставин подій, які мали місце згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про свідому відмову ОСОБА_1 скористатися своїми процесуальним правами у повному обсязі. 
У відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. 
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).
Зокрема ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, зазначав, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, а також правові позиції Суду, який визнав пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , на підставі наявних та досліджених судом доказів.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді. 
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.02.2020 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО 
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                        В.В. РУДЕНКО