ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/3612/15	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Ярош А.І.
суддів:  Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.,
секретар судового засідання Молодов В.С.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агропостач"
на рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015 року (ухвалене суддею Горячук Н.О., 04.11.15р. о 14:00-14:20 год. у приміщенні господарського суду Одеської області, м. Одеса, зал №4, повний текст складено 09.11.2015р.)
по справі № 916/3612/15
за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси
до відповідачів:
- Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області;
- Приватного підприємства "Агропостач"
про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки,               
за участю представників учасників процесу :
Від прокуратури -  Біховська М.Ю., посвідчення  № 052844,  дата видачі : 21.05.19;  
Від МОУ -  Дідух С.П.., довіреність  № 220/546/д,  дата видачі : 23.09.19;  
Від ПП "Агропостач" -  Недяк А.В., довіреність  № б/н,  дата видачі : 05.02.19;  
Від третьої особи -  Сластіна А.П., довіреність  № 53,  дата видачі : 03.01.20; Військової частини НОМЕР_1 ; 
Від КЕВ міста Одеси -  Поляков О.Г., довіреність  № 178,  дата видачі : 16.01.20;  
 Представник Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлени належним чином. 
          В судовому засіданні 16.06.2020 року згідно з ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
ВСТАНОВИЛА:
31.08.2015р. заступник військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (далі по тексту Військовий прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та Приватного підприємства "Агропостач" про:
- визнання недійсним договору оренди землі №67 від 05.03.2007р., укладеного між Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області та Приватним підприємством "Агропостач" щодо земельної ділянки площею 2,43га, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426;
- витребування у Приватного підприємства "Агропостач" та повернення Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси зі складанням акту приймання-передачі земельну ділянку, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426, передану за договором оренди землі №67 від 05.03.2007р.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач Нерубайська сільська рада, укладаючи договір оренди землі №67 від 05.03.2007р. без повноважень на володіння, користування та розпорядження частиною земельної ділянки військового містечка Нерубайське-13, всупереч вимогам ст.19 Конституції України, ст.ст.116,141,142 Земельного кодексу України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" порушила порядок вилучення та передачі земель оборони іншому землекористувачу.
Рішенням господарського суду Одеської області від 04.11.15 р. (суддя Горячук Н.О.) позов Військового прокурора задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір оренди землі №67 від 05.03.2007р., витребувано у ПП «Агропостач» та повернуто КЕВ м. Одеси зі складанням акту приймання-передачі земельну ділянку, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426, передану за договором оренди землі №67 від 05.03.2007р. З відповідача також стягнуто до Державного бюджету України 2436 грн. судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази вилучення земельної ділянки площею 2,43га, переданої в оренду відповідачу 2 з земель Міністерства оборони України, при укладанні спірного договору оренди відповідач 1 не мав повноважень на розпорядження землями оборони.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси про визнаня недійсним договору оренди землі №67 від 05.03.2007р., укладеного між Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області та Приватним підприємством "Агропостач" щодо земельної ділянки площею 2,43га, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426 та витребування у Приватного підприємства "Агропостач" та повернення Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси зі складанням акту приймання-передачі земельної ділянки, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426, переданої за договором оренди землі №67 від 05.03.2007р., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПП "Агропостач" через господарський суд Одеської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015р. та прийняти нове, яким відмовити Військовому прокурору в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вважає, що висновок суду стосовно того, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, оскільки воно є правонаступником Чабанської квартино-експлуатаційній частині, у якої вказана земельна ділянка перебувала згідно державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р., суперечить нормам земельного законодавства та сталої судової практики з цього питання.
Апелянт зазначає, що відповідно до розпорядження заступника Міністра оборони СРСР з будівництва і розквартирування військ від 19.10.1991р. №156\1\0300 станом на 15.12.1991р. Чабанська квартирно-експлуатаційна частина району була перейменована на Чорноморську квартирно-експлуатаційну частину району. В грудні 2005р. Чорноморська КЕЧ району на підставі Директиви МО України „Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України” №д-322\1\017 та наказу Начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 17.11.2005р. №28 була ліквідована (розформована), код ЄДРПОУ 08187469 анульовано, документи (ліквідаційний акт) здано до Галузевого державного архіву, а її правонаступником визначений Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси.
Тобто, квартирно-експлуатаційна частина, яка мала право постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р. була ліквідована.
Скаржник зауважує, що з аналізу норм ст. 27 Земельного кодексу України (в ред. 1990 р.), п. «в» ст. 141 ЗУ України (в редакції 2005р.), ст.37 ЦК (в ред. 1963 р.), ч. 1 ст. 104 ЦК України (в ред. 2004р.) вбачається, що юридична особа, яка реорганізувалася або ліквідувалося, а як раніше було встановлено, що КЕЧ ліквідувалася, вбачається, що права користування земельною ділянкою, яке виникло на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р. - було втрачено.
Аналогічна правова позиція міститься в Листі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 16.05.2006 р. N 6-7-726/409.
Також апелянт вважає необґрунтованим висновок суду, стосовного того, що КЕЧ в інтересах, якої звертається Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, має будь-які майнові права на спірну земельну ділянку, вважає, що належним доказом того, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні КЕЧ м. Одеси, має бути або договір оренди вказаної земельної ділянки або державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою, виданий саме на КЕЧ міста Одеси та виданий на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та зареєстрований в державному реєстрі.
Проте, в матеріалах справи відсутні документи, обов`язкова наявність яких передбачена діючим законодавством, та які б підтверджували виникнення будь-яких майнових прав, у КЕЧ м. Одеси на спірну земельну ділянку.
Крім того, за доводами скаржника, на спірній земельній ділянці, яка була передана в користування ПП "Агропостач" на підставі договору оренди, відсутні будь-які об`єкти Міністерства оборони України, тому відсутні правові підстави вважати, що вказана земельна ділянка є землею оборони.
Позивач не довів, що має будь-які майнові права на спірну земельну ділянку та не довів, яким чином оспорюваний договір оренди, якимось чином порушує права або інтереси заявника, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
КЕЧ м. Одеси, в інтересах якої звернулися органи прокуратури, не виступає стороною правочину, таким чином, суд застосовуючи реституцію, тобто повернення сторін правочину в попередній стан, фактично намагається передати майно третій особі, що не відповідає способу захисту передбаченого діючим законодавством.
Навіть якщо припустити, що договір оренди був укладений з порушенням норм діючого законодавства, апелянт вважає, що з урахуванням практики Європейського суду, відсутні правові підстави для витребування у ПП «Агропостач» орендованої земельної ділянки. Позбавлення орендаря прав користування земельною ділянкою з підстав непов`язаних з винною, протиправною поведінкою самого орендаря є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також, за доводами апелянта, висновки суду, стосовно того, що «Згідно листа Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області №10-1502-0.3-351/2-15 від 29.01.2015р. більша частина земельної ділянки, що передана в оренду Приватному підприємству "Агропостач" згідно договору оренди №67 від 05.03.2007р., знаходиться в межах земельної ділянки, переданої в постійне користування Збройним Силам України» зроблені передчасно та на підставі неналежних доказів.
Судом першої інстанції при розгляді справи не було призначено будь-якої експертизи для визначення меж земельних ділянок та для визначення накладання земельних ділянок. Судом не з`ясовано того, що, якщо було здійснено порівняння земельних ділянок, то на підставі яких методик та якими технічними засобами здійснювались порівняння конфігурацій земельних ділянок. Тому, скаржник вважає, що лист Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області у листі від 19.01.2015р. №2-1502-0.3-121/2-15 є неналежним доказом накладання земельних ділянок, оскільки з нього неможливо побачити, що земля яка перебуває в оренді ПП «Агропостач» знаходиться в межах земель оборони, оскільки в ньому відсутні будь-які схематичні позначки накладення земельних ділянок.
Крім викладеного, апелянт вважає, що прокурором пропущений строк позовної давності для звернення до суду. 
Оскільки ПП «Агропостач» не було обізнано про існування даного судового спору, оскільки не приймало участь у жодному судовому засіданні, воно було фактично позбавлено можливості подати заяву про сплив позовної давності.
У відзиві на апеляційну скаргу від 20.10.2016 року Військова прокуратура Південного регіону України заперечує проти апеляційної скарги, заперечує проти посилань апелянта на Директиву МО України „Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України” №д-322\1\017 та наказ Начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 17.11.2005р. №28, зауважив, що зазначені документи не були долучені до матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанції. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін.
При розгляді справи  03.11.16 р. до канцелярії Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання  ПП "Агропостач" про призначення судової земельно-технічної експертизи з метою встановлення належності спірної земельної ділянки, яку орендує ПП "Агропостач" у Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, до земель Міністерства оборони України.
07.11.2016 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду провадження у справі № 916/3612/15 було зупинено та призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. 
На вирішення експертизи поставлено наступні питання:
- чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою площею 2,34га ПП «Агропостач», яка знаходиться у довгостроковій оренді терміном на 49 років для будівництва та експлуатації виробничо-складської бази та території Нерубайської сільської ради за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна, 29, Біляївського району Одеської області правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
- чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою площею 37,4 га, яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, територія військового містечка Нерубайське-13 правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
- чи є порушення меж або накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?
14.12.2016 року до суду надійшло клопотання експерта Одеського науково дослідного інституту судових експертиз № 5343/24 від 15.11.2016 по апеляційній скарзі Приватного підприємства «Агропостач» про надання додаткових матеріалів та доступу до об`єкта дослідження.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 року надано згоду на проведення експертизи за наявними матеріалами справи №916/3612/15 та зупинено провадження по справі.
16.02.2017 року до суду надійшло повідомлення ОНДІСЕ про неможливість надання висновку за матеріалами господарської справи №916/3612/15, у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи.
23.03.2017 року до суду повторно надійшло клопотання про призначення судової експертизи.
Ухвалою суду від 23.03.2017 року витребувано з Біляївського районного відділу земельних ресурсів (67600, Одеська обл., Біляївський район, м. Біляївка, проспект Незалежності) належним чином завірені копії наступних документів:
- технічний звіт по визначенню фактичних меж та площі земельної ділянки за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське,  вул. Виноградна, 29, яка знаходиться у користуванні Приватного підприємства "Агропостач", із визначенням угідь, будівель, споруд, комунікацій у СК 63;
- землевпорядну документацію по передачі в оренду земельної ділянки за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське,  вул. Виноградна, 29, у повному обсязі у СК 63;
- землевпорядну документацію по складанню Державного акту № 031729 від 1983 року у повному обсязі у тому числі з каталогами координат у державній системі координат.
23.03.2017 року до Одеського апеляційного господарського суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 з клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (т.2 а.с.140-142).
Клопотання мотивоване тим, що розгляд даної справи безпосередньо зачіпає інтереси Військової частини НОМЕР_1 , оскільки стосується земельної ділянки, на якій розташоване військове містечко «Нерубайське-13», яке відповідно до Акту прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка від 01.10.2008 року було передано на відповідальну експлуатацію військовій частині НОМЕР_1 .
В підтвердження вказаних відомостей заявником надано Акт прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка  «Нерубайське-13» від 01.10.2008 року, згідно з яким КЕВ м. Одеси передано Військовій частині НОМЕР_1 військове містечко, яке розташоване на земельній ділянці площею 34,7 га разом з будівлями та спорудами.
13.04.2017 року до суду від ПП «Агропостач» надійшли копії проекту землеустрою, копія технічної документації щодо відведення та перенесення в натурі проекту землеустрою земельної ділянки ПП «Агропостач» (т.2 а.с.143-186)
Ухвалою суду від 13.04.2017 року клопотання ПП "Агропостач" задоволено.
Призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз (ОНДІСЕ). 
На вирішення експертизи поставлено наступні питання:
- чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою пл. 2,34га ПП Агропостач, яка знаходиться у довгостроковій оренді терміном на 49 років для будівництва та експлуатації виробничо-складської бази та території Нерубайської сільської ради за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна, 29, Біляївського району Одеської області правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
- чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою пл. 37,4 га, яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, територія військового містечка Нерубайське-13 правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
- чи є порушення меж або накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?
01.06.2017 до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та залучення інженера-геодезиста, уточнення редакції другого питання резолютивної частини ухвали, в частині площі земельної ділянки військового містечка, оскільки у державному акті №031729 від 1983 року (т.1 а.с. 16) вказана площа 34,7 га, а у питанні 37,4 га (можливо опечатка).
Ухвалою від 20.07.17 року встановлено, що на виконання клопотання експерта  сторони додаткові документи до суду не надали та надано згоду на проведення експертизи за наявними матеріалами справи №916/3612/15 у розумний до виконання зазначеної експертизи строк для її проведення, уточнено редакцію другого питання для проведення земельно-технічної експертизи:
- чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою пл. 34,7 га, яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, територія військового містечка Нерубайське - 13 правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
Залучено для проведення топографо-геодезичних робіт інженера-геодезиста Стрілець В.В.   
11.08.2017 року до Одеського апеляційного господарського суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшла справа №916/3612/15 у 2-х томах та повідомлення № 7-1894 про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи у даній справі, у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи – землевпорядну документацію по складанню Державного акту №031729 від 1983 року.
30.10.2017 року до суду надійшло клопотання Міністерства оборони України про призначення судової експертизи, на вирішення якої були запропоновані відповідні питання, та проведення якої доручити Одеському центру незалежних експертиз.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 року провадження у справі № 916/3612/15 було зупинено та призначено судову землевпорядну експертизу, проведення якої доручено Одеському центру незалежних експертиз.
На вирішення експертизи поставлено наступні питання:
- чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою площею 2,34 га ПП Агропостач, яка знаходиться у довгостроковій оренді терміном на 49 років для будівництва та експлуатації виробничо-складської бази та території Нерубайської сільської ради за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна, 29, Біляївського району Одеської області правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
- чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою площею 34,7 га, яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, територія військового містечка Нерубайське 13 правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
- чи є порушення меж або накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?           Ухвалою суду від 11.01.18 року клопотання експерта задоволено, направлено копію ухвали разом з додатковими документами за вх.№5018/16 від 11.01.2018 року до експертної установи.
08.02.2018 року клопотання експерта Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський регіональний центр незалежних експертиз" від 22.01.2018 року  по апеляційній скарзі Приватного підприємства "Агропостач" задоволено частково. Враховуючи те, що запитувані додаткові документи не були надані учасниками судового процесу, керуючись положенням статті 13 Закону України „Про судову експертизу", надано згоду на проведення експертизи за наявними матеріалами справи №916/3612/15 у розумний до виконання зазначеної експертизи строк для її проведення.
Залучено для проведення топографо-геодезичних робіт, інженера-геодезиста ФОП Троц М.А.
Указом Президента України “Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах” №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.
Згідно з частиною шостою статті 147 Закону України  “Про судоустрій і статус суддів” суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті “Голос України” повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
03.10.2018 в газеті “Голос України” опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.
В силу частини п`ятої статті 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
На виконання вимог положень частини шостої статті 147 Закону України  “Про судоустрій і статус суддів”, частини п`ятої статті 31 Господарського процесуального кодексу України, Одеським апеляційним господарським судом справу № 916/3612/15  передано до Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи  між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 для розгляду апеляційної скарги у справі  № 916/3612/15 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 року прийнято справу №916/3612/15 до провадження колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.
03.01.2019 року до суду надійшов висновок судового експерта №328/17 від 21.12.2018 року разом зі справою №916/3612/15 (т.3 а.с.135-164).
Ухвалою від 22.01.19 року поновлено апеляційне провадження у справі №916/3612/15 .
           04.02.2019 року до суду надійшли пояснення військової прокуратури Південного регіону України, в яких прокуратура зазначає, що висновок землевпорядної експертизи підтвердив факт того, що при укладенні спірного договору оренди землі №67 від 05.03.2007 року Нерубайська сільрада незаконно розпорядилась частиною земельної ділянки площею 1,9947 га військового містечка Нерубайське-13 та передала її в користування ПП «Агропостач».
05.02.2019 року  надійшли пояснення Міністерства оборони України , в яких позивач з урахуванням висновку судової експертизи вважає законними вимоги про витребування у ПП «Агропостач» та повернення КЕВ м. Одеси спірну земельну ділянку.           
05.02.2019 до суду надійшли пояснення КЕВ м. Одеси щодо висновку експерта, в яких позивач вважає, що дана експертиза підтверджує той факт, що ПП «Агропостач» незаконно знаходиться на земельній ділянці, яка належить до земель оборони, а також документи, документація із землеустрою та нормативно-правові акти надані з боку апелянта по справі, згідно експертизи не відповідають дійсності.
12.03.2019 року до суду надійшло клопотання ПП «Агропостач» про виклик до суду судового експерта Ковальчука Олега Ульяновича (місце роботи: ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» м. Одеса, вул. Водопроводна, 1 тел. 775-03-10) для роз`яснення свого висновку, мотивоване тим, що при детальному вивченні Висновку судового експерта №328/17 від 21.12.2018 року, у апелянта виникли сумніви у його правильності виходячи з наступних обставин.
Заявник вважає, що судову експертизу проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки під час дослідження відповідності фактичних меж та площі земельної ділянки військового містечка експертом не було використано у якості вихідних даних жодної документації із землеустрою. 3амість «Документації з землеустрою», експерт взяв за основу дані, зазначені та визначені у технічному звіті інженера-геодезиста ФОП Троц М. А., при тій обставині, що такий Звіт не входить до переліку «Документації з землеустрою», тобто за основу взяті неналежні дані.
Крім того, беручи за основу Технічний звіт інженера-геодезиста ФОП Троц М. А., а не землевпорядну документацію по складанню Державного акту № 031729 від 1983 року, експерт так і не дав відповідь на питання поставлене судом, він фактично змінив редакцію питання.
По-друге, апелянт зауважує, що ухвалою суду від 30.10.2017р. по справі було призначено судову землевпорядну експертизу, а експертом проведено земельно-технічну експертизу, проте питання, поставлені судом, не відносяться до земельно-технічної експертизи.
Також заявник вважає, що судовий експерт був зобов`язаний повідомити суд про неможливість проведення експертизи, оскільки надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 року залучено до участі у справі № 916/3612/15  Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача; викликано в судове засідання, яке відбувалось 03.04.2019 року о 15-40 год., судового експерта Ковальчука Олега Ульяновича (ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» м. Одеса, вул. Водопроводна, 1 тел. 775-03-10, свідоцтво №964 від 13.07.2012р., №1967 від 30.11.2018р.) для роз`яснення свого висновку. Запропоновано судовому експерту Ковальчук Олегу Ульяновичу надати письмові пояснення щодо клопотання ПП «Агропостач» від  12.03.2019 року.
03.04.2019 року до суду надійшли Пояснення судового експерта Ковальчука Олега Ульяновича щодо висновку судової експертизи (т.4 а.с.13-19), в якій експерт зазначає, що порушень при проведенні експертизи допущено не було, судом було надано згоду на залучення інженера –геодезиста, вважає свій експертний висновок повним та ясним, таким що надав відповіді на поставлені питання.
Ухвалами від 03.04.2019 та від 23.04.2019 повторювався виклик судового експерта до суду, продовжено строк розгляду справи до 04.06.2019 року.
20.05.2019 року до суду надійшло клопотання ПП “Агропостач” про призначення повторної експертизи по справі, в якому просить призначити по справі  №916/3612/15 повторну судову землевпорядну експертизу, проведення якої доручити Одеському науково дослідному інституту судових експертиз, який розташований за адресою: 65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21.
20.05.2019 року до суду надійшли пояснення Військової прокуратури Південного регіону України, в яких прокурор вважає висновок судової експертизи обґрунтованим, законним, не вбачає підстав для повторного призначення експертизи.
Ухвалою суду від 20.05.2019 року клопотання Приватного підприємства “Агропостач” про призначення повторної експертизи задоволено частково.
Призначено по справі  №916/3612/15 комплексну судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою.
Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, який розташований за адресою: 65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21.
На вирішення комплексної експертизи поставлено наступні питання:
1) Чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою пл. 2,34 га ПП “Агропостач”, яка знаходиться у довгостроковій оренді терміном на 49 років для будівництва та експлуатації виробничо-складської бази на території Нерубайської сільської ради за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна, 29,?Біляївського району Одеської області правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
2) Чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою пл. 34,7 га, яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, територія військового містечка Нерубайське -           13правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам?
3) Чи є порушення меж або накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?
Ухвала мотивована тим, що ухвалою суду від 30.10.2017р. по справі було призначено судову землевпорядну експертизу, а експертом проведено земельно-технічну експертизу, проте питання, поставлені судом, частково відносяться до експертизи з питань землеустрою, відповіді на які не були надані експертом. Зупинено провадження по справі на період проведення карантину.
19.11.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано справу  №916/3612/15 разом із висновком експерта №19-2863/2864/2865 від 15.11.19 року.
Ухвалою суду від 10.12.2019 року продовжено строк апеляційного розгляду справи №916/3612/15 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агропостач" на рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015 року на розумний строк.
13.01.2020 року до суду надійшли письмові пояснення Військової прокуратури Південного регіону України, в яких прокурор зазначає , що висновок не містить відповіді на питання суду щодо порушення меж або накладання орендованої ПП «Агропостач» земельної ділянки на землі військового містечка Нерубайське-13, вважає що експерт безпідставно та необґрунтовано не взяв до уваги Технічний звіт щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань земельних ділянок, виготовлений ФОП Троц М.О. та проект Інженерно-геодезичних досліджень для визначення належної спірної земельної ділянки площею 0,09 га (згідно акту ЯК №450938), розташованого в с. Нерубайське по вул. Черкаська б/н кордонам військового містечка Нерубайське-13; екпертом не було здійснено експертний огляд досліджуваних земельних ділянок. 
З урахуванням викладеного, прокурор вважає, що висновок експертизи №328/17 від 21.12.2018 є обґрунтованим та законним.
20.01.20 року до суду надійшли пояснення Військової частини НОМЕР_1 , в якій третя особа зазначає, що питання поставлені на дослідження експерту, були розкриті не повністю, необхідної інформації експерт не надав, не роз`яснив чи  наявне порушення меж або накладення земельних ділянок. Підтримує позовні вимоги військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України.
17.02.2020 до суду надійшло клопотання ПП “Агропостач” про залучення до матеріалів справи Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі  та споруди від 20.02.2008 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17840664 від 22.02.2008р. а також просив судове засідання 18.02.2020 проводити без участі представника апелянта.
В обґрунтування неможливості надати зазначені докази раніше апелянт зазначає, що зазначені документи не являються новою інформацією, оскільки під час проведення однієї з судових експертиз з боку Троц М.О. на замовлення ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» було виготовлено Технічний звіт, що якого додано Схему розташовування земельних ділянок, на якій відображено нерухоме майно.
В судовому засіданні 18.02.2020 року представником Міністерства оборони України заявлено усне клопотання про зупинення провадження по справі у зв`язку із знаходженням на розгляді  Великої палати Верховного суду справи №372/1684/14-ц, в якій предметом спору є аналогічні правовідносини стосовно строку позовної давності.
23.03.2020 року до суду надійшли Пояснення Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, стосовно правонаступництва КЕВ м. Одеса, також прокурор заперечує проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів, наданих представником ПП «Агропостач», вважає що він повинен був їх надати разом з апеляційною скаргою; також надано пояснення щодо строків позовної давності, вважає що визначальним під час вирішення даного спору є обізнаність Міністерства оборони України як органу державної влади, що здійснює повноваження  з управління землями оборони про порушення своїх прав. 
Однак, матеріали  справи не містять будь-яких доказів обізнаності Міністерства оборони України про порушення свого права до звернення прокурора з вказаним позовом до суду у серпні 2015 року.
В судовому засіданні 19.05.2020 року судовою колегією  клопотання представника ПП "Агропостач" задоволено та долучено свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі та споруди до матеріалів справи  та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17840664 від 22.02.2008р. до матеріалів справи, з огляду на необхідність повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, а також з урахуванням того, що апелянт не приймав участі в суді першої інстанції.
В судовому засіданні 19.05.2020 року судова колегія відмовила у задоволенні вказаного клопотання, оскільки станом на момент проведення судового засідання Великою Палатою Верховного суду вже прийнято постанову від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц.
Відповідно до правової позиції, викладеної у вказаній постанові, «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-71цс18), у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц) (провадження № 14-452цс18), у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункт 97 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)). Відмова у задоволенні віндикаційного позову через обрання неналежного способу захисту не позбавляє позивача права заявити позов негаторний про повернення земельної ділянки водного фонду.»
12.06.20 до суду надійшли пояснення Військового прокурора, щодо строків позовної давності, в яких прокурор вважає що строк позовної давності не пропущено, тому підстав для його застосування немає.
05.06.2020 року до суду надійшли пояснення КЕВ м. Одеси, в яких позивач зазначає, що згідно даних обліку земель оборони, земельні ділянка військового містечка Нерубайське-13 становить 34,7 га та у 2010-2020 роках не змінювалась, також зазначає що до моменту звернення прокурора до суду у 2015 році КЕВ м. Одеси не було обізнане про будь-які факти використання сторонніми особами земельної ділянки військового містечка Нерубайське-13 або її вилучення чи відчуження.
16.06.2020 до суду надійшли пояснення по  справі від ПП «Агропостач» щодо строків позовної давності.
В судове засідання 16.06.2020 року не з`явився представник Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання, будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надав.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України,  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка сторін ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.
Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін,  врахувавши висновки судових експертиз, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції відповідач ПП «Агропостач» участі не приймав, ухвали суду повертались невручені з довідкою Укрпошти про те, що юридична особа за адресою не знаходиться.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ПП «Агропостач» - 65102, Одеська обл., м.Одеса, Суворовський р-н, пров.Векслера,3 (т.1 а.с.43).
Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Лише 19.09.2016 року до господарського суду Одеської області надійшло клопотання ПП «Агропостач» про ознайомлення з матеріалами справи, в якому зазначено, що відповідач не знав про існування даної справи (т.1 а.с.112).
Таким чином, судова колегія не вбачає процесуальних порушень суду щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався, ухвали суду направлялись за юридичною адресою ПП «Агропостач».
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, враховуючи, що відповідач не приймав участі у справі в суді першої інстанції, а отже, був позбавлений права на подання своїх заперечень проти позовних вимог, а також заяви про застосування строків позовної давності, беручи до уваги принципи верховенства права, доступу до правосуддя, що здійснюється незалежним і безстороннім судом, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності процесу, доступу до апеляційної та касаційної процедури, які закріплені у Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судова колегія вважає правомірним залучення на стадії апеляційного розгляду додаткових матеріалів (технічна документація із землеустрою, проект землеустрою, тощо) та проведення судової експертизи,  а також надання відповідної оцінки доводам апелянта про пропуск прокурором строку позовної давності, відповідно до ст. 269 ГПК України.
Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В ч. 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
В силу приписів ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Згідно з ч. 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р. Чабанській квартино-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування, зокрема, земельна ділянка, загальною площею 34,7га, розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.
Зазначена земельна ділянка належить до земель військового містечка Нерубайське-13, фонди якого перебувають на балансі та обліку у Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси.
Згідно Акту прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка  «Нерубайське-13» від 01.10.2008 року, КЕВ м. Одеси передано Військовій частині НОМЕР_1 військове містечко, яке розташоване на земельній ділянці площею 34,7 га разом з будівлями та спорудами (т.2 а.с.142).
Згідно даних звірки відомостей щодо використання земель, які знаходяться у користуванні структурних підрозділів Збройних Сил України, станом на 01.09.2012р. та облікових даних форми 6-зем, Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області підтвердило, що у користування Міністерства оборони України на території Біляївського району Одеської області перебуває земельна ділянка військового містечка Нерубайське-13 площею 34,7га.
05.03.2007р. між Нерубайською сільською радою (відповідач 1, Орендодавець) та Приватним підприємством "Агропостач" (відповідач 2, Орендар) укладено договір оренди землі №67 (далі договір), за яким Орендодавець на підставі Закону України "Про оренду землі" надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для цільового призначення, яка знаходиться за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту), згідно з планом та кадастровим номером земельної ділянки, які є невід`ємною частиною договору (п.1 договору).
В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,43га, в тому числі 2,43га відкритих земель, за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, енергетики, оборони та іншого призначення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (п.2. договору).
Договір укладено на 49 років (п.7. договору).
07.03.2007р. між сторонами укладено акт прийому – передачі земельної ділянки.
18.01.2007 року складено акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої ПП «Агропостач» для будівництва та експлуатації виробничо-складської бази.
Прокурор та позивачі зазначають, що порівняння конфігурацій земельної ділянки площею 34,7га, наведеної в державному акті на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р. та земельної ділянки (кадастровий №5121084200:02:003:0426), яка передана в оренду Приватному підприємству "Агропостач" згідно договору оренди №67 від 05.03.2007р., свідчить про те, що більша частина вказаної ділянки знаходиться в межах земельної ділянки, переданої в постійне користування Збройним Силам України, що підтверджується листом Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області №10-1502-0.3-351/2-15 від 29.01.2015р. (копія в матеріалах справи).
Прокурор стверджує, що відповідачем Нерубайською сільською радою всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст.116,141,142 Земельного кодексу України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" укладено договір оренди землі №67 від 05.03.2007р., чим порушено порядок вилучення та передачі земель оборони іншому землекористувачу, а тому звернувся до суду з позовом, в якому просить задовольнити позовні вимоги, а саме визнати недійсним договір оренди землі №67 від 05.03.2007р., укладений між Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області та Приватним підприємством "Агропостач" щодо земельної ділянки площею 2,43га, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426 та витребувати у Приватного підприємства "Агропостач" та повернути Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси зі складанням акту приймання-передачі земельну ділянку, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426, передану за договором оренди землі №67 від 05.03.2007р.
За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Згідно із статтею 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать зокрема землі оборони.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Частина 5 статті 116 Конституції України наділяє Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державної власності відповідно до закону.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України № 406/2011 від 06.04.2011, Міністерство оборони України, зокрема, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів; здійснює у межах повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України; здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.
Таким чином, землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.
Статтею 92 Земельного кодексу України передбачено право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.
Судова колегія зазначає, що державний акт як правовстановлюючий документ підтверджував належність Чабанській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, права постійного користування зокрема земельною ділянкою площею 34,7 га за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, на якій було розташоване військове містечко № 13. Незважаючи на той факт, що зазначений документ було видано до набрання чинності Земельним кодексом України, правовий статус даного документу після прийняття даного законодавчого акту залишився незмінним.
Згідно з пунктом 6 (в редакції Закону України від 06.10.2004) Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
Проте, положення пункту 6 розділу X Земельного кодексу України втрачають чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення на підставі рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005.
Відповідно до абзацу 11 п. 5.3 цього рішення стаття 92 Земельного кодексу не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.
Право користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення підприємством, яке за новим Земельним кодексом не є суб`єктом права постійного землекористуванні, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства як за правонаступником того землекористувача, якому було видано державний акт на право постійного землекористування, що відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові Верховного суду України від 26.09.2011.
Таким чином, оскільки позивач не позбавляється права постійного користування земельною ділянкою внаслідок непереоформлення вказаного права, останнє (право) не є припиненим, а відтак підлягає судовому захисту.
Крім того, судова колегія зазначає, що факт приналежності спірної земельної ділянки до земель оборони встановлено рішенням Господарського суду Одеської області від 15 березня 2016 року по справі №916/5083/14.
Так, у зазначеному судовому рішенні зазначено наступне : «Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б№031729 від 1983 р. Чабанський квартирно-експлуатаційний частині району, правонаступником якої є КЕВ м. Одеси, виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 34,7 га, розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, до складу якої входять земельні ділянки, які зареєстровані за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Черкаська.
Вказані земельні ділянки належать до земель військового містечка Нерубайське-13, яке перебуває на обліку у КЕВ м. Одеси.
Згідно даних звірки відомостей щодо використання земель, які знаходяться у користуванні структурних підрозділів Збройних Сил України станом на 01.09.2012 р. та облікових даних форми 6-зем. Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області підтвердило, що у користуванні Міністерства оборони України на території Біляївського району Одеської області перебуває земельна ділянка військового містечка Нерубайське-13 площею 34,7 га.
Таким чином, спірна земельна ділянка (за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Черкаська 9) дотепер має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності – до державної власності.»
Крім того, рішенням Господарського суду Одеської області 10 березня 2015 року у справі  № 916/5176/14 (Лічман Л.В.) встановлено, що «Між тим, відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031729 від 1983 р. Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є КЕВ м. Одеси, виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування, зокрема, земельну ділянку загальною площею 34,7 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради.
До складу цієї земельної ділянки, яка відноситься до військового містечка Нерубайське-13 та перебуває на теперішній час на обліку у КЕВ м. Одеси, входять земельні ділянки, передані Рішенням у власність фізичним особам. Підтвердженням цьому є лист Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області від 19.01.2015 р. № 2-1502-0.3-121/2-15 (а.с.45), додатком до якого виступають відомості з документації із землеустрою.
Таким чином, прийнявши оспорюване рішення, Нерубайська сільська рада незаконно розпорядилась земельними ділянками, які являються державною власністю та за цільовим призначенням відносяться до земель оборони, в зв`язку з чим позов про визнання незаконним та скасування Рішення слід задовольнити.»
За таких обставин, враховуючи наведені судові рішення, судова колегія доходить висновку про те, що спірна земельна ділянка, яка розташована в межах державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р., належить до земель оборони, а тому прокурор правомірно звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеси.
Отже, доводи апелянта щодо неналежності спірної земельної ділянки до земель оборони та відсутності правонаступництва Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, як правонаступника Чабанської квартино-експлуатаційної частини району на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р. відхиляються судовою колегією, та спростовуються вищенаведеним.
Щодо вимог про визнання недійсним договору оренди, судова колегія доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 Цивільного кодексу.
Частиною 2 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Згідно до вимог частин 1, 5 ст.116 ЗК України в редакції, яка діяла станом на 16.12.2008 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права  користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до   статті 141 Земельного кодексу України   (у відповідній редакції) підставами припинення права користування земельною ділянкою є:
а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;
б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;
в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.
При цьому, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.2.8. постанови пленуму ВГСУ від 17.05.2011р. №6 перелік підстав для припинення права постійного користування, наведений у  ст.141 ЗК України є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. 
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.10 ст.149 ЗК України в редакції, яка була чинною станом на момент укладення спірного договору, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.
З аналізу вказаних норм права випливає, що розпорядження земельною ділянкою, а саме надання її у користування іншій особі за наявності чинного права користування,  можливо лише після припинення права такого користування останнім у встановленому порядку.
Проте, матеріали справи не містять доказів добровільної відмови Міністерства оборони України та Кабінету Міністрів України від земельної ділянки, яка належить Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси, як правонаступнику Чабанської квартино-експлуатаційної частини району на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983р..
Як зазначалось вище, 05.03.2007р. між Нерубайською сільською радою (відповідач 1, Орендодавець) та Приватним підприємством "Агропостач" (відповідач 2, Орендар) укладено договір оренди землі №67 (далі договір), за яким Орендодавець на підставі Закону України "Про оренду землі" надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для цільового призначення, яка знаходиться за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту), згідно з планом та кадастровим номером земельної ділянки, які є невід`ємною частиною договору (п.1 договору).
В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,43га, в тому числі 2,43га відкритих земель, за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, енергетики, оборони та іншого призначення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (п.2. договору).
Як було зазначено вище, судовою колегією встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони; також право постійного користування зазначеною земельною ділянкою КЕВ м. Одеси не припинилось в порядку, визначеному законодавством.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про перевищення повноважень Нерубайською сільською радою при наданні спірної земельної ділянки, що належить позивачу на праві користування, в оренду ПП «Агропостач», в частині розпорядження земельної ділянки.
Судовою колегією досліджено доводи апелянта про передчасність висновків суду першої інстанції щодо витребування земельної ділянки, зокрема, про те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було призначено будь-якої експертизи для визначення меж земельних ділянок та для визначення накладання земельних ділянок, не з`ясовано того, що, якщо було здійснено порівняння земельних ділянок, то на підставі яких методик та якими технічними засобами здійснювались порівняння конфігурацій земельних ділянок. 
З огляду на такі доводи апеляційної скарги, в процесі апеляційного перегляду для встановлення фактичних обставин справи апеляційним судом неодноразово призначались судові експертизи по справі.
Відповідно до висновку експерта №328/17 від 21.12.2018 по справі №916/3612/15, встановлено наступне.
1.          При проведені зіставлень на ПК геодезичних даних (каталогів координат) наданих у копії додатку до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 18.01.2007 (т.1, а.с.23), даним копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП «Агропостач» у довгострокову оренду терміном на 49 років для будівництва та експлуатації виробничо - складської бази за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна, б/н на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області складеного ТОВ «Консалтингова компанія ЮГСТАР» (т.2, а.с.145-148) та у «Технічному звіті щодо виконання топографо - геодезичних вишукувань за адресою: вул. Віноградна, 29, с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області» наданого ФОП Троц М. А. (див. додаток №1) встановлено, що земельна ділянка ПП «Агропостач» не відповідає даним вищезазначеної документації із землеустрою правовстановлюючим документам та даним державного земельного кадастру на земельну ділянку, як по площі так і по розташуванню зовнішніх меж земельної ділянки.
Так земельна ділянка ПП «Агропостач» характеризується:
-          недоїмкою загальною площею 0,0323га;
-          розбіжністю у значеннях координат, що перевищує встановлену п. 3.10. Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі... [12] допустимість.
Графічно співставлення меж земельної ділянки ПП «Агропостач» згідно даних правовстановлюючих документів та результатів геодезичних вишукувань фактичних меж земельної ділянки зображено у додатку №2 «Схема співставлення меж земельної ділянки ПП «Агропостач» за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна, б/н на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області згідно наданих даних та результатів геодезичних вишукувань фактичних меж ділянки».
2.          В результаті проведеного натурного огляду було встановлено, що фактично на місцевості відсутні фізично визначені, чітко закріплені межі земельної ділянки площею 34,7га територія військового містечка Нерубайське-13, яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, 13, згідно Державного акту на право користування землею серія Б №031725 від 1983 року (т. 1, а.с. 15,16), у зв`язку з чим визначити фактичні координати меж зазначеної земельної ділянки не надається можливим.
          У проведеній роботі межі земельної ділянки побудовано по наявним каталогам координат, зазначених у копії Проекту «Інженерно - геодезичні дослідження для визначення приналежності спірної земельної ділянки площею 0,09га (згідно акту ЯК №450938), розташованого в с. Нерубайське по вул. Черкаська б/н кордонам військового містечка Нерубайське-13, складеного Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеський проектний інститут» в 2015 році (т.1 а.с.194-200).
3.  У результаті дослідження наданого ФОП Троц М.А. Технічного звіту щодо виконання топографо - геодезичних вишукувань за адресою: вул. Віноградна, 29, с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області (див. додаток №1) встановлено, що:
-          частина земельної ділянки площею 1,9947га, яка знаходиться у фактичному землекористуванні ПП «Агропостач» для будівництва та експлуатації виробничо - складської бази на території Нерубайської сільської ради за адресою: с. Нерубайське, вул. Віноградна, 29, Біляївського району Одеської області на підставі договору оренди землі №67 від 05.03.2007 (т.1, а.с.18-21) кадастровий номер 5121084200:02:003:0426 розташована (перебуває) у межах копії Державного акту на право користування землею серія Б №031725 від 1983 року (т.1, а.с.15,16), виданого Чабанській квартирно - експлуатаційній частині, а саме в межах земельної ділянки військового містечка Нерубайське-13.
-          частина земельної ділянки площею 0,4028га, яка знаходиться у фактичному землекористуванні ПП «Агропостач» для будівництва та експлуатації виробничо - складської бази на території Нерубайської сільської ради за адресою: с. Нерубайське, вул. Віноградна, 29, Біляївського району Одеської області на підставі договору оренди землі №67 від 05.03.2007 (т.1, а.с.18-21) кадастровий номер 5121084200:02:003:0426 не розташована (не перебуває) у межах копії Державного акту на право користування землею серія Б №031725 від 1983 року (т.1, а.с.15,16), виданого Чабанській квартирно - експлуатаційній частині, а саме в межах земельної ділянки військового містечка Нерубайське-13.
Графічне відображення місце розташування земельної ділянки яка знаходиться у фактичному землекористуванні ПП «Агропостач» площею 2,43га з урахуванням меж -військового містечка Нерубайське-13 згідно Державного акту на право користування землею серія Б №031725 від 1983 року наведено у Технічному звіті щодо виконання топографо - геодезичних вишукувань за адресою: вул. Віноградна, 29, с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області, а саме на схемі розташування. (т.3 а.с.135-164).
Відповідно до висновку судової експертизи № 19-2863/2864/2865 від 15.11.2019 року, в межах наданих на дослідження матеріалів вбачається, що фактичне використання земельної ділянки пл. 2,34 га ПП «Агропостач», яка знаходиться у довгостроковій оренді терміном на 49 років для будівництва та експлуатації виробничо-складської бази на території Нерубайської сільської ради за адресою: с. Нерубайське, вул. Виноградна, 29, Біляївського району Одеської області має ознаки невідповідності правовстановлюючим документам та документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку.
Невідповідність полягає у недоїмці площею 0,0323 га фактично використовуваної земельної ділянки по відношенню до площі земельної ділянки визначеною правовстановлюючими документами та документацією із землеустрою на досліджувану земельну ділянку. Крім того, має місце розбіжність у значеннях координат, що перевищує встановлену п. 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (див. дослідницьку частину висновку).
У зв`язку із незадоволенням клопотання експерта від 20.06.2019 року про надання землевпорядної документації по складанню Державного акту №031729 від 1983 року у повному обсязі, у тому числі з каталогами координат, які мають бути приведені в єдиній Державній системі координат СК-63 та організації огляду об`єктів дослідження за місцем їх розташування, експерт не вбачає за можливе надати відповідь на питання №2 та №3.
Відповідно до приписів ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Судова колегія приймає до уваги встановлені експертами обставини щодо невідповідності даним документації із землеустрою ПП «Агропостач» правовстановлюючим документам та даним державного земельного кадастру на земельну ділянку, як по площі так і по розташуванню зовнішніх меж земельної ділянки, а саме накладенням земельної ділянки, наданої в оренду ПП «Агропостач» загальною площею 0,0323га  на земельну ділянку , що розташована (перебуває) у межах копії Державного акту на право користування землею серія Б №031729 від 1983 року (т.1, а.с.15,16), виданого Чабанській квартирно - експлуатаційній частині, а саме в межах земельної ділянки військового містечка Нерубайське-13.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про перевищення повноважень Нерубайською сільською радою при наданні спірної земельної ділянки в оренду ПП «Агропостач», в частині розпорядження земельної ділянки.
При цьому, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено площу накладення наданої в оренду земельної ділянки на земельну ділянку, що розташована (перебуває) у межах копії Державного акту на право користування землею серія Б №031729 від 1983 року у розмірі  0,0323га, що не було враховано судом першої інстанції.
Водночас, досліджуючи доводи скаржника про пропуск прокурором та позивачами позовної давності для звернення до суду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Апелянт зазначає, що не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, що є доводом апеляційної скарги, отже, він був позбавлений права на подання своїх заперечень проти позовних вимог, а також заяви про застосування строків позовної давності.
Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, щодо неможливості застосування апеляційним судом приписів статей 256– 258 Цивільного кодексу України без заяви відповідача, поданої до ухвалення рішення в суді першої інстанції.
Велика Палата Верховного Суду визначила, що заява відповідача, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі в такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом питання про застосування позовної давності, навіть якщо не подавав такої заяви в суді першої інстанції.
Судова колегія зазначає, що захищене статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Так, Європейський суд з прав людини висловив думку, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero?st- Huber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).
Суд нагадує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (див., наприклад, рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не приймав участі у справі в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі зазначив про застосування строків позовної давності.
Поняття позовної давності унормовано главою 19 ЦК. Норми про позовну давність мають імперативний характер.
Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 ЦК встановлено в три роки. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку.
Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 цього Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно зі статтею 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
За змістом статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, спірний договір оренди землі №67  датований  05.03.2007р.
Відповідно до Акту прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка  «Нерубайське-13» від 01.10.2008 року, КЕВ м. Одеси було передано Військовій частині НОМЕР_1 військове містечко, яке розташоване на земельній ділянці площею 34,7 га разом з будівлями та спорудами та територією.
Акт надано до Одеського апеляційного господарського суду 23.03.2017 року Військовою частиною НОМЕР_1 разом з клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (т.2 а.с.140-142) 
Акт підписано начальником КЕВ м. Одеси та командиром Військової частини НОМЕР_1 та скріплений відповідними печатками.
Відповідно до пунктів 44, 45, 46, 48, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади. 
Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. 
Своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, а також командирів військових частин - землекористувачів.
Перелік земель, які пропонуються до передачі місцевим органам влади, Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України погоджує з заступниками Міністра оборони України - командувачами видів Збройних Сил України, начальниками управлінь центрального апарату МОУ, командувачами військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, на території яких знаходиться земельна ділянка, і подає на затвердження Міністру оборони України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки, в порядку, встановленому ЗК України.
Правові засади і порядок використання земель оборони визначені Законом України «Про використання земель оборони» від 27 листопада 2003 року N 1345-IV ( далі - Закон N 1345).
Так, стаття 2 Закону N 1345 визначає правовий режим земель оборони. Зокрема: «Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України ( 2768-14 ).
Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України.
Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації.
Військові частини зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності.
Відповідно до ст.5 ЗУ від 21.09.1999 року № 1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Інформацію про результати інвентаризації за минулий рік Міністерство оборони України надсилає до Кабінету Міністрів України у першому кварталі поточного року. 
Форма і порядок звітності за результатами інвентаризації встановлюються Державним комітетом статистики України за погодженням з Міністерством оборони України та центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. 
Представники КЕВ м. Одеси, Міністерства оборони України, прокуратури в судових засіданнях наполягали на тому, що з боку КЕВ м. Одеси контроль здійснювався шляхом ведення обліку використання земель оборони за формою №405.
До апеляційного суду надані відомості за формою №405 використання земельних ділянок Збройних сил України за період з 2010 по 2020 року, з яких вбачається, що спірна земельна ділянка  відведена, тавикористовується Військовою частиною НОМЕР_1 за весь вказаний період.
Доказів ведення обліку використання спірної земельної ділянки за період з 2007 року по 2009 рік суду не надано у зв`язку з їх відсутністю.
Проте, позивачами не доведено, яким чином використовується земельна ділянка земель оборони за призначенням з 2007 року та раніше, яким чином можливо було проведення будівельних робіт на території військового містечка тривалий час з березня 2007 року –  моменту укладення договору оренди до лютого 2008 року – моменту реєстрації нерухомого майна відповідача, що свідчить про відсутність контролю з боку позивачів.
Судовою колегією встановлено, що 20.02.2008 року за ПП «Агропостач» зареєстроване право власності на нерухоме майно згідно Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі  та споруди та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17840664 від 22.02.2008р.
Зазначене нерухоме майно знаходиться у власності відповідача на спірній земельній ділянці. Судова колегія також враховує, що з пояснень ПП «Агропостач» вбачається, що на теперішній час нерухоме майно, яке належить на праві власності ПП «Агропостач» за спірною адресою, використовується для ведення господарської діяльності останнього.
Разом з тим, як зазначено вище, згідно з Актом прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка  «Нерубайське-13» від 01.10.2008 року, КЕВ м. Одеси передано Військовій частині НОМЕР_1 на відповідальну експлуатацію військове містечко, яке розташоване на земельній ділянці площею 34,7 га разом з будівлями та спорудами та територією.
Зі змісту Акту вбачається, що разом з будівлями та спорудами передана земельна ділянка площею 34,7 га; за висновками комісії, земельна ділянка використовується за призначенням, технічна документація в наявності.
Судова колегія наголошує, що в даному Акті від 01.10.2008 року відсутні будь-які зауваження, відомості щодо знаходження на спірній земельній ділянці будь-яких сторонніх осіб, більш того, об`єкту нерухомого майна, що складається, зокрема з будівель площею  423,10 кв.м., 894,60 кв.м., та споруд загальною площею 1321,20 кв.м.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що при передачі01.10.2008 року будівель, споруд та території військового містечка  «Нерубайське-13»  як КЕВ м. Одеси, так Військова частина НОМЕР_1 повинні були перевірити стан майна та земельної ділянки, які передавались за актом, та в процесі перевірки мали дізнатись про наявність спірного договору оренди та нерухомого майна відповідача на земельній ділянці. 
Отже, принаймні з 01.10.2008 року КЕВ м. Одеси та Військова частина НОМЕР_1 повинні були та могли дізнатись про порушення своїх прав.
З огляду на викладене, судова колегія відхиляє доводи прокурора, МОУ та КЕВ м. Одеси про те, що ані Міністерство оборони України, ані КЕВ м. Одеси не були та не могли бути обізнані до моменту звернення до суду про порушене право.
Заступник військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси з позовом до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та Приватного підприємства "Агропостач" лише 31.08.2015р.
Судова колегія зауважує, що з моменту реєстрації права власності ПП «Агропостач» на нерухоме майно на спірній земельній ділянці (2008 рік) до  моменту звернення Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави із позовом до Господарського суду Одеської області – 2015 рік, пройшло більше 7 років, за цей період  Свідоцтво про право власності на нерухоме майно не оскаржувалось, а ні Міністерство оборони України, а ні Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, ані Військова частина НОМЕР_1 не зверталися до ПП «Агропостач» із будь-якими заявами, пропозиціями, претензіями, вимогами, скаргами в порядку досудового врегулювання спору з приводу відновлення порушених, на їх думку, прав.
Крім того, позивачами не надано суду жодного доказу, який би міг свідчити про вжиття з їхнього боку заходів, направлених на захист і відновлення своїх прав, а також на забезпечення збереження спірного майна, про які мало б знати ПП «Агропостач» або своєчасного звернення до суду. 
Таким чином, матеріали справи не містять доказів здійснення будь-якого контролю за землями оборони уповноваженими особами, що підтверджується тим, що у 2007 році Нерубайська сільрада уклала з ПП «Агропостач» договір оренди, а у 2008 році на спірній землі збудовано та прийнято в експлуатацію нерухоме майно. Надання форми №405 КЕВ м. Одеси до суду без будь-яких змін, із врахуванням нерухомого майна, свідчить про формальне ведення обліку земель оборони без перевірки стану військового майна та земельної ділянки Військової частини НОМЕР_1 .
Отже, КЕВ м. Одеси, будучи обізнаним щодо наявності Державного акту №031729 від 1983 року на право користування земельною ділянкою площею 37,4 га, яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, (територія військового містечка Нерубайське-13), яка знаходилась в користуванні Чабанської квартино-експлуатаційної частини району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, та маючи повноваження з контролю діяльності підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління, повинно було здійснювати контроль за використанням даної земельної ділянки, згідно презумпції можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. 
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Державний контроль за використанням та охороною земель оборони законодавчо покладено на Міністерство оборони України та квартирно-експлуатаційні частини, а тому позивачі за умови належного виконання покладених на них повноважень в сфері земельних відносин знали або принаймні могли довідатися про порушення своїх прав відповідачами.
Таким чином, судова колегія доходить висновку про те, що прокурором та позивачами пропущений строк позовної даності на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі №67 від 05.03.2007р. При цьому, жодних причин поважності пропуску строку позовної давності прокурором не наведено.
Відповідно до частин 3-5 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Викладене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди №67 від 05.03.2007р., укладеного між Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області та Приватним підприємством "Агропостач" щодо земельної ділянки площею 2,43га, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426.
Щодо вимог про витребування у Приватного підприємства "Агропостач" та повернення Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси зі складанням акту приймання-передачі земельну ділянку, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426, передану за договором оренди землі №67 від 05.03.2007р., судова колегія враховує, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. 
За змістом статей 387, 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Зі змісту вказаних нормативних приписів вбачається, що власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння.
Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому, одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.
Аналогічні позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 18.12.2019 по справі №522/1029/18, Великої Палати Верховного суду від 07 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц.
Разом з тим, переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, судова колегія враховує приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, з огляду на приписи ст.11 Господарського процесуального кодексу України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, згідно яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і «майном».
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі “ФОНД “БАТЬКІВСЬКА ТУРБОТА” ПРОТИ УКРАЇНИ” (CASE OF BATKIVSKA TURBOTA FOUNDATION v. UKRAINE) (Заява № 5876/15) Суд наголосив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три чіткі норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, носить загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає, що держави мають право, серед іншого, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Однак ці норми не є непов`язаними: друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном і тому повинні тлумачитися у контексті принципу, закріпленого першою нормою (див., наприклад, рішення у справі “Скордіно проти Італії № 1” [ВП] (Scordino v. Italy (no. 1) [GC], заява № 36813/97, пункт 78, ЄСПЛ 2006?V).
Суд зазначив, що основна умова для того, щоб втручання вважалося сумісним зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, полягає у тому, що воно має бути законним.
Говорячи про “закон”, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підґрунтя у національному законодавстві. Вона також стосується якості відповідного закону та вимагає, щоб він був доступним, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні для зацікавлених осіб (див., наприклад, згадане рішення у справі “Щокін проти України” (Shchokin v. Ukraine), пункт 51). Хоча саме національні органи повинні тлумачити та застосовувати національне законодавство, Суд зобов`язаний перевірити, чи призводить спосіб, у який тлумачиться та застосовується національне законодавство, до наслідків, які відповідають принципам Конвенції з точки зору їхнього тлумачення у світлі практики Суду.
Рішенням Європейського суду з права людини “Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії” №44277/98 від 24.06.2003 встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце “непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції”, тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.
Отже, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, щоособа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.
Відповідно до другого речення ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб`єктів власності і позбавити їх майна в розумінні Протоколу, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція “майна”, в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися “правом власності”, а відтак і “майном”. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі “Іатрідіс проти Греції” від 25.03.1999).
Тобто, право оренди земельної ділянки також є майном в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, мирно володіння яким з моменту укладання договору оренди земельної ділянки гарантується нормами ст.ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Як зазначено вище, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.
Європейський суд з прав людини наголошує, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо у разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. 
Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава іці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи (див. рішення у справі “Томіна та інші проти Росії” (Tomina and Others v. Russia), заява № 20578/08 та 19 інших заяв, пункт 39, від 01 грудня 2016 року).
Судова колегія зазначає, що позивачі та відповідач Нерубайська сільська рада є державними органами виконавчої влади, фактично, спір у даній справі виник між державними органами, які відповідно до визначених законодавством повноважень здійснюють розпорядження відповідними землями, а отже, при розв`язанні вказаного спору апеляційній суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Рисовський проти України” від 20.10.2011 (заява №29979/04), згідно з якою: 
- Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах “Беєлер проти Італії” [ВП], заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-I, “Онер`їлдіз проти Туреччини” [ВП], заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови”, заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008, і “Москаль проти Польщі”, заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах “Лелас проти Хорватії”, заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010, і “Тошкуце та інші проти Румунії”, заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах “Онер`їлдіз проти Туреччини”, п.128, та “Беєлер проти Італії”, п.119) (п.70);
- принцип “належного урядування”, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі “Москаль проти Польщі”, п.73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (рішення у справі “Москаль проти Польщі”, п.73). З іншого боку, потреба виправити минулу “помилку” не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі “Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки”, заява №36548/97, п.58, ECHR 2002-VIII) (п.71).
Отже, приймаючи до уваги викладене, судова колегія доходить висновку, що задоволення вимоги прокурора про витребування земельної ділянки спричинить негативні наслідки для ПП «Агропостач», призведе до порушення майнових прав та втручання в його право власності та накладення на ПП «Агропостач» непропорційного тягаря, порушивши при цьому справедливий баланс між публічними та приватними інтересами, ще й з огляду на те, що ПП «Агропостач» є власником нерухомості на спірній земельній ділянці з 2008 року.
Судова колегія ще раз наголошує, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки. 
Крім того, обраний прокурором та позивачами засіб юридичного захисту не  призведе до поновлення порушених прав, оскільки на спірній земельній ділянці вже знаходиться нерухоме майно , власником якого є ПП «Агропостач».
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги заступника військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси про витребування у Приватного підприємства "Агропостач" та повернення Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси зі складанням акту приймання-передачі земельну ділянку, кадастровий номер 5121084200:02:003:0426, передану за договором оренди землі №67 від 05.03.2007р.
Підсумовуючи вищевикладене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду, висновки суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, судова колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства "Агропостач", скасування рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015 року по справі №916/3612/15 та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись статтями  129, 270, п.2 ч.1 ст. 275, ст.277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агропостач" задовольнити.
Рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015 року по справі №916/3612/15 скасувати.
У задоволенні позову Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та  Приватного підприємства "Агропостач" про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки  – відмовити.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених  Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписаний 22.06.2020 року.

Головуючий суддя                                                            А.І. Ярош 

Судді:                                                                                С.І. Колоколов

                                                                                Я.Ф. Савицький