Ухвала
Іменем України 
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 265/6037/15-ц
провадження № 61-4902ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати 
Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), 
Калараша А. А., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Донецького апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі за заявою  ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні, 
 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 , діючий в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача у виконавчих провадженнях № 54345497, № 54345073, № 54344945, відкритих на підставі виконавчого листа № 265/6037/15-ц, виданого 14 лютого 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, з ПАТ «Дельта Банк» на ОСОБА_3 .
Заява обґрунтована тим, що 23 вересня 2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області були частково задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк». Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2017 року, з урахуванням внесених виправлень ухвалою апеляційного суду від 02 лютого 2017 року, рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя                          Донецької області від 23 вересня 2016 року було скасовано. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 477/нд-07-07 від 12 липня                     2007 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь                          ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 477/нд-07-07 від 12 липня 2007 року в сумі 55 646 грн 29 коп. Стягнуто солідарно з                 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 477/нд-07-07 від 12 липня 2007 року в сумі                       383 379 грн 62 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором                          № 477/нд-07-07 від 12 липня 2007 року в сумі 383 379 грн 62 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2017 року в частині стягнення з                   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» комісії скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення комісії у сумі 4 846 грн 58 коп., а також в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 комісії у розмірі 2 302 грн 31 коп. В іншій частині рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2017 року залишено без змін.
02 жовтня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінмарк» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, а також договір про купівлю-продаж майнових прав. 30 жовтня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» та ОСОБА_3 було укладено договір про купівлю-продаж майнових прав, та відступлення права вимоги за договорами поруки.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2019 року у задоволенні вищезазначеної заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесії), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. З урахуванням наданих з боку заявника ОСОБА_1 копій документів, вбачається, що ОСОБА_3 не є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», тому не має права бути стороною виконавчого провадження.
Постановою Донецького апеляційного суду від 30 січня 2020 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області                 від 24 жовтня 2019 року залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ОСОБА_3 , оскільки остання не набула прав кредитора. Крім того, представник сторони боржника  ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача правонаступником, не надав будь-яких документів які б уповноважували його діяти в інтересах самої  ОСОБА_3 , а долучені до заяви документи не є належним чином посвідченими, у заяві не зазначено про наявність у заявника оригіналів.
У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Донецького апеляційного суду від 30 січня 2020 року, яка здана до поштового відділення 10 березня 2020 року. 
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції отримано лише                         10 лютого 2020 року, на підтвердження чого надано докази. 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернулася з касаційною скаргою, вважаю за можливе його поновити. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Суди установили, що рішенням Орджонікідзевського районного суду                              м. Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 439 025,92 грн. В іншій частині рішення відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2017 року, з урахуванням внесених виправлень ухвалою апеляційного суду від 02 лютого 2017 року, апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2016 року скасовано. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 477/нд-07-07 від 12 липня                     2007 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь                      ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 477/нд-07-07 від 12 липня 2007 року в сумі 55 646 грн 29 коп., з яких: 21 563 грн заборгованість за кредитом, 29 236 грн 71 коп. заборгованість зі сплати процентів, 4 846 грн 58 коп. заборгованість зі сплати комісії. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 477/нд-07-07 від 12 липня                       2007 року в сумі 383 379 грн. 62 коп., з яких 361 901 грн. 66 коп. заборгованість за кредитом, 19 175 грн 65 коп. заборгованість зі сплати процентів, 2 302 грн 31 коп. заборгованість зі сплати комісії. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 477/нд-07-07 від 12 липня 2007 року в сумі 383 379 грн 62 коп., з яких: 361 901 грн 66 коп. заборгованість за кредитом, 19 175 грн 65 коп. заборгованість зі сплати процентів, 2 302 грн 31 коп. заборгованість зі сплати комісії. Вирішено питання щодо судових витрат.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року за касаційною скаргою ОСОБА_4 рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 січня                 2017 року в частині стягнення комісії скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення комісії у сумі 4 846 грн 58 коп., а також в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 комісії у розмірі                   2 302 грн 31 коп. відмовлено. В іншій частині рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2017 року залишено без змін.
Постановами старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області                   від 20 липня 2017 року було відкрито виконавчі провадження № 54345497,                № 54345073, № 54344945 з примусового виконання виконавчого листа                       № 265/6037/15-ц від 14 лютого 2017 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з                   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором.
02 жовтня 2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінмарк» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором.
02 жовтня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ТОВ Фінансова компанія «Фінмарк» (покупець) було укладено договір № 821/К про                   купівлю-продаж майнових прав. Згідно цього договору покупець приймає у власність майнові права, зокрема, право вимоги до боржників, майнових та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього договору.
31 жовтня 2018 року між ТОВ Фінансова компанія «Фінмарк» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір № 540/03-18-К про         купівлю-продаж майнових прав. Згідно цього договору покупець приймає у власність майнові права, зокрема, право вимоги до боржників, майнових та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього договору.
31 жовтня 2018 року між ТОВ Фінансова компанія «Фінмарк» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) були укладені договори відступлення права вимоги за договорами поруки. За умовами цих договорів первісний кредитор передає (відступає) право вимоги за договорами поруки № 477/нд-07-07/РІ,               № 447/нд-07-07/Р2 від 12 липня 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, укладених у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, є характерним спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
Викладене узгоджується із постановами Великої Палати Верховного Суду                  від 11 вересня 2018 року (у справі № 909/968/16) та від 31 жовтня 2018 року                 (у справі № 465/646/11), висновки яких щодо застосування відповідних норм права були враховані судами попередніх інстанцій.
Підстав відступити від зазначених висновків судом не встановлено.
Згідно з частиною першою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частина друга статті 442 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заяви, суди попередніх інстанцій встановивши, що внаслідок укладення договорів про відступлення права вимоги                                   від 02 жовтня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги                    ТОВ «ФК «Фінмарк», а ТОВ «ФК «Фінмарк» у свою чергу фізичній особі ОСОБА_3 , яка не може надавати фінансові послуги, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів про неможливість відступлення права вимоги фізичній особі, оскільки статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах.
Крім того, постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження з аналогічних підстав. 
За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , строк на касаційне оскарження постанови Донецького апеляційного суду                   від 30 січня 2020 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Донецького апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі за заявою  ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        С. П. Штелик

                                                                                                                   А. А. Калараш  

                                                                                                                   В. М. Сімоненко