ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2020 року	Львів	Справа № 260/1067/19 пров. № А/857/628/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (головуючого судді Луцович М.М. ухвалене у судовому засіданні в м. Ужгород о 10 год. 40 хв. повний текст рішення складено 24.09.2019) у справі №260/1067/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Закарпатавтотранс» 25.07.2019 звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення начальника Управління у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області №0017935012 від 08.05.19 в частині нарахування штрафної санкції у розмірі 4915,97 грн., стягнути на його користь судові витрати по справі
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області №0017935012 від 08.05.2019 в частині нарахування ПАТ «Закарпатавтотранс» штрафної санкції у розмірі 4915,97 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
23.03.2020 Головне управління ДФС у Закарпатській області направило клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки з 12.03.2020 по 03.04.2020 запроваджено карантин припинено залізничне та автобусне міжміське сполучення.
Колегія суддів вважає, що беручи до уваги те, що в матеріалах справи достатньо доказів для її належного розгляду, а також, зважаючи на те, що колегія суддів не визнала обов`язкової участі сторін у справі та оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції, справа є незначної складності, а тому апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Згідно частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було проведено камеральну перевірку щодо дотримання позивачем встановлених законодавством граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість, результати якої відображені в Акті №909/12-01/701/03113934 від 17.04.2019 (аркуші справи 57-59).
В ході проведеної перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість за період січень 2017 року, серпень, жовтень та грудень 2018 року.
За результатом проведеної камеральної перевірки та на підставі Акту перевірки №909/12-01/701/03113934 від 17.04.2019 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення №0017935012 від 08.05.2019, згідно якого до ПАТ «Закарпатавтотранс» застосовано штраф у сумі 10634,20 грн (аркуші справи 70-71).
Позивачем було частково виконано податкове повідомлення-рішення №0017935012 від 08.05.2019 однак позивачем не було виконано оскаржуване податкове повідомлення рішення в частині нарахованої штрафної санкції в сумі 4915,97 грн.
ПАТ «Закарпатавтотранс» в порядку адміністративного врегулювання спору було подано скаргу до ДФС України за №202/07-04 від 20.05.2019 на вищевказане податкове повідомлення-рішення в частині нарахування штрафної санкції у розмірі 4915,97 грн. (аркуші справи 73-74), однак рішенням ДФС України №33392/6199-99-11-06-01-25 від 17.07.2019 податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення (аркуші справи 75-77).
Вважаючи, що в частині податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що при винесені відповідачем рішення в частині визначення штрафу за порушення термінів реєстрації податкових накладних в розмірі 4915 гривень 97 коп. не встановлено порушення податкового законодавства.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних електронного у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно із пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.
Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 (далі – Порядок № 1246) Відповідно до пункту 2 якого податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог ПК в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Відповідно до пункту 3 Порядку №1246, операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години.
Як передбачено пунктом 12 Порядку № 1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, зокрема, відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування затвердженому формату (стандарту), наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування.
Згідно із пунктом 13 Порядку № 1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (пункт 14 Порядку №1246).
В Порядку не міститься визначення поняття «реєстрація податкової накладної». Натомість, за визначенням підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.
Наведені нормативні положення дають підстави для висновку, що в процедурі внесення інформації (відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування) до Єдиного реєстру податкових накладних є дві окремі стадії: 1) надання платником податку на додану вартість податкової накладної (розрахунку коригування); 2) прийняття/неприйняття податкової накладної (розрахунку коригування ) та внесення відомостей щодо неї (нього) безпосередньо до Єдиного реєстру податкових накладних. Перша із цих стадій залежить від платника податку на додану вартість і є результатом його дій, тоді як друга – це результат виконання роботи програмного забезпечення, що контролюється ДФС, та/або безпосередніх дій працівників ДФС, на яку (які) платник податку не має впливу.
У цьому контексті встановлена нормою пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України відповідальність платника податку на додану вартість за порушення граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу для реєстрації податкової накладної та / або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, у вигляді накладення штрафу може застосовуватися в разі якщо платник податку не надав (не надіслав) податкову накладну (розрахунок коригування) ДФС у строк, встановлений цією статтею.
Основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами господарювання та ДФС визначає Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 557, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.08.2017 за № 959/30827 (далі – Порядок №557).
Відповідно до пунктів 8, 9, 11 Порядку №557 у разі якщо адресатом є контролюючий орган, після надходження електронного документа здійснюється його автоматизована перевірка. Автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня або за 1 годину до його закінчення. Перша квитанція (електронне повідомлення, що формується у затвердженому в установленому законодавством порядку форматі (стандарті) програмним забезпеченням контролюючого органу за результатами автоматизованої перевірки електронного документа та засвідчує факт і час отримання електронного документа в момент його отримання) надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі – протягом перших двох годин наступного операційного дня.
Операційний день, згідно з положеннями пункту 2 Порядку №557, визначений як частина дня, протягом якої за наявності технічної можливості здійснюється електронний документообіг. При цьому конкретні часові межі операційного дня цим Порядком не визначені. На відміну від цього пунктом 3 Порядку №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №204) встановлено, що операційний день в робочі дні триває з 8 до 20-ї години. Така тривалість операційного дня застосовується в цілях статті 201 ПК України як встановлена спеціальною нормою, що регулює порядок направлення електронного документа – податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) до ДФС для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Хоча Порядок №1246 в регулюванні механізму надсилання платником податку на додану вартість податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) і відсилає до норм Порядку №577, і ці норми не були порушені контролюючим органом внаслідок направлення товариству квитанції про прийняття податкових накладних, висновок контролюючого органу про наявність законних підстав для притягнення товариства до відповідальності, встановленої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, з врахуванням меж відповідальності платника податку на додану вартість в механізмі реєстрації податкової накладної в ЄРПН, не відповідає правильному застосуванню норм пункту 201.10 статті 201 ПК України та Порядку №1246.
Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 201.10 статті 201 ПК України якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Текстове викладення цієї норми не дає підстав для її неоднозначного тлумачення безвідносно до змісту норм Порядку №577, як підзаконного акта, які не можуть застосовуватися з огляду на те, що колізія між нормами актів неоднакової юридичної сили вирішується на користь акта вищої юридичної сили.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що матеріали справи містять докази щодо того, що позивач 14.11.2018 надіслав для реєстрації в Єдиний реєстр податкових накладних податкові накладні від 31.10.2018, а саме: за №405 (надіслано 14.11.2018 о 17:35 год.), за № 407 (надіслано 14.11.2018 о 17:35 год.), за №414 (надіслано 14.11.2018 о 17:35 год.), за № 416 (надіслано 14.11.2018 о 17:35 год.), за № 441 (надіслано 14.11.2018 о 17:33 год.), за № 454 (надіслано 14.11.2018 о 17:34 год.) (аркуші справи 19-20, 25-26, 31-32, 37-38, 45-46, 51-52).
Також, позивач 14.01.2019 надіслав для реєстрації в Єдиний реєстр податкових накладних податкові накладні від 31.12.2018, саме: за №585 (надіслано 14.01.2019 о 10:29 год.), № 590 (надіслано 14.01.2019 о 10:30 год.) (аркуші справи 7-8, 13-14).
Таким чином, податкові накладні, які були складені з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, а саме: 31.10.2018 за №405, за № 407, за №414, за №416, за № 441, за № 454 та 31.12.2018 за №585, № 590 - були зареєстровані позивачем до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Натомість, як підтверджується наявними матеріалами справи, позивач отримав Квитанції про відмову у реєстрації вище вказаних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних поза межами операційного дня граничного терміну реєстрації податкових накладних, а саме: на податкову накладну № 590 від 31.12.2018, надіслану 14.01.2019 о 10:30 год., Квитанція №1 надійшла - 15.01.2019 о 22:08 год. (аркуш справи 9); на податкову накладну № 585 від 31.12.2018, надіслану 14.01.2019 о 10:29 год., Квитанція №1 надійшла - 17.01.2019 о 08:20 год. (аркуш справи 15); на податкову накладну № 454 від 31.10.2018, надіслану 14.11.2018 о 17:34 год., Квитанція №1 надійшла - 15.11.2018 о 22:12 год. (аркуш справи 21); на податкову накладну № 441 від 31.10.2018, надіслану 14.11.2018 о 17:33 год., Квитанція №1 надійшла - 15.11.2018 о 22:12 год. (аркуш справи 27); на податкову накладну № 416 від 31.10.2018, надіслану 14.11.2018 о 17:35 год., Квитанція №1 надійшла - 15.11.2018 р. о 22:12 год. (а.с. 33); на податкову накладну № 414 від 31.10.2018, надіслану 14.11.2018 о 17:35 год., Квитанція №1 надійшла - 15.11.2018 о 22:12 год. (аркуш справи 40); на податкову накладну № 407 від 31.10.2018, надіслану 14.11.2018 о 17:35 год., Квитанція №1 надійшла - 15.11.2018 о 22:12 год. (аркуш справи 47); на податкову накладну № 405 від 31.10.2018, надіслану 14.11.2018 о 17:35 год., Квитанція №1 надійшла - 15.11.2018 о 22:12 год. (аркуш справи 53).
Однак, відповідачем не було надіслано позивачеві квитанції щодо прийняття/неприйняття надісланих податкових накладних протягом операційного дня.
Апеляційним судом враховується, що при відмові у прийнятті податкових накладних у справі серед інших мало місце заокруглення десяткового значення суми ПДВ за встановленими методологічними та арифметичними правилами, що не призвело до зменшення/збільшення визначених сум ПДВ, а тому посилання апелянта щодо порушення направлення даних податкових накладних є спростованими доводами.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, позивач після отримання Квитанцій про відмову у реєстрації вище вказаних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом операційного дня повторно надіслав для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні і такі були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (аркуші справи 17, 23, 29, 35, 42-43, 49, 55).
Враховуючи вище викладене суд приходить висновку, що позивачем не були порушені встановлені законодавством граничні терміни реєстрації податкових накладних, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених статті 120-1 ПК України.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Отже, для утворення правопорушення мають бути виконанні дві умови: 1) наявна дія (бездіяльність), що призвела до 2) невиконання (неналежного виконання) вимог законодавства.
Доводи скаржника щодо несвоєчасності реєстрації податкових накладних є необґрунтованими та спростованими матеріалами справи, оскільки позивач здійснив всі необхідні дії для своєчасної реєстрації податкових накладних, діючи у спосіб, передбачений ПК України, реєстрація податкових накладних з порушенням встановлених термінів відбулась не з вини платника, яким доведено здійснення всіх передбачених законодавством дій для своєчасної реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної, що виключає склад податкового правопорушення та доводить безпідставність та протиправність податкового повідомлення-рішення в частині аналізованому апеляційним судом.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення в частині оскарження.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 12 липня 2019 року по справі №0940/1600/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року. «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» мас широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того. Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, пункт 53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області – залишити без задоволення.
Рішення Закарпатської окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №260/1067/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Л.Я. Гудим

                                                                                            О.М. Довгополов

Повний текст постанови складено 30.03.2020