Справа № 308/10214/19

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

09.06.2020                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДМС України Зубенка І. І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Николайчук В. І. в інтересах ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :
постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31січня 2020 року 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Неполоківці Чернівецької області, мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, працюючий черговим з організації пасажирського завантантаження у міжнародному аеропорту «Чернівці», 

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 379988 (триста сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 81 коп..

Вилучений у ОСОБА_1 вантажний автомобіль марки “Mercedes-Benz”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, номер кузова НОМЕР_2 (згідно техпаспорту WDB9066351S817022), вартістю 379988,81 грн., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 у кількості 1 шт., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 у кількості 1 шт., номерні знаки України НОМЕР_5 у кількості 2 шт., – конфісковано в дохід держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн. на користь Державної судової адміністрації України. 

 Згідно постанови, 10.06.2019 о 19 год. 26 хв. у зону митного контролю на ділянку “Виїзд” митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав вантажний автомобіль марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , що прямував у приватних справах з України в Угорщину. Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю по смузі руху “червоний коридор”. До митного контролю ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій вказав відомості про транспортний засіб марки “Mercedes”, рік випуску – НОМЕР_6 , об`єм двигуна – 2143, номер кузова – НОМЕР_7 . При усному опитуванні ОСОБА_1 заявив, що переміщує через митний кордон України виключно особисті речі та транспортний засіб, зазначений у митній декларації, і заперечив наявність будь-яких товарів в обсягах, що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами та підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України. Як підставу для переміщення через митний кордон України транспортного засобу, ОСОБА_1 подав: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на вантажний автомобіль марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_7 , 2013 року випуску, об`єм двигуна 2143 см3, тип двигуна – дизель, власник – ОСОБА_2 . У ході здійснення митного огляду в боксі поглибленого огляду встановлено, що на транспортному засобі марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , номерне позначення кузова - НОМЕР_8 НОМЕР_2 , не відповідає номеру кузова зазначеному в поданому до митного контролю свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Крім того, в ході митного огляду виявлено номерні знаки України НОМЕР_5 , що знаходились за пасажирським сидінням, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , що знаходилось у бардачку транспортного засобу. Від надання пояснень гр. України ОСОБА_1 відмовився згідно ст. 63 Конституції України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів, як підстави для переміщення вантажного автомобіля марки “Mercedes-Benz”, документів, що містять неправдиві відомості щодо номера кузова транспортного засобу.

В апеляційній скарзі адвокат Николайчук В. І. вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи. Посилається на те, що суд не взяв до уваги й не вмотивував чому відхиляє доводи сторони захисту про те, що митним органом безпідставно було відмовлено виправити помилки, допущені в митній декларації, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності та не тягнуть за собою застосування санкцій, передбачених МК України та іншими законодавчими актами України. Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що під час проведення огляду транспортного засобу та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу митним органом не було залучено понятих, відмовлено ОСОБА_1 у його праві користуватися юридичною допомогою захисника, не роз`яснено права та обов`язки. Стверджує, що положення Митного кодексу України розповсюджуються на відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, а в ситуації, яка склалася з ОСОБА_1 , митні платежі не повинні були сплачуватися ні до підписання митної декларації, ні після (будь-якого зменшення або звільнення від сплати митної вартості внаслідок таких дій не відбулося). Вказує і на те, що неправдиві відомості, про які вказується у протоколі, ніяким чином не впливають на визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, яка є обов`язковим елементом для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 483 МК України, що в свою чергу свідчить про те, що оскільки дії ОСОБА_1 не призвели до заниження митної вартості переміщуваних товарів (автомобіля), то в діях ОСОБА_1 відсутнє порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України. Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника Закарпатської митниці ДМС Зубенка І. І., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справ про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені вище вимоги щодо розгляду справ про порушення митних правил також передбачені ст. 489 МК України.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України, правопорушення передбачене цією нормою матеріального права, характеризується діями, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів, одержаних незаконним шляхом, або таких що містять неправдиві відомості. Тобто, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів……

Отже, винність є обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення яка виражає внутрішній психологічний зміст – психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

У цій ознаці закріплений найважливіший конституційний принцип – принцип суб`єктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальність тільки при наявності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності – коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Судове рішення суду будь-якої інстанції повинно відповідати вимогам, встановленим законодавством: правосудність (тобто законність і обґрунтованість) судового рішення, його повнота, зрозумілість, справедливість, безумовність та безальтернативність.

Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально – як дотримання вимог закону, а в ширшому значенні – у світлі верховенства права.

Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил апеляційний суд приходить до висновку про те, що як митним органом, так і судом першої інстанції вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права дотримані не були, і судом першої інстанції постановлено судове рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим. 

         Так, з матеріалів справи про порушення митних правил вбачається, що під час проведення митного контролю гр. ОСОБА_1 , як підставу для переміщення через митний кордон України транспортного засобу марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, надав представникам митниці свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на вантажний автомобіль марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_7 , 2013 року випуску, об`єм двигуна 2143 см3, тип двигуна – дизель, власник – ОСОБА_2 . У ході здійснення митного огляду в боксі поглибленого огляду встановлено, що на транспортному засобі марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , номерне позначення кузова - НОМЕР_8 НОМЕР_2 , не відповідає номеру кузова зазначеному в поданому до митного контролю свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Крім того, в ході митного огляду виявлено номерні знаки України НОМЕР_5 , що знаходились за пасажирським сидінням, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , що знаходилось у бардачку транспортного засобу. 

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що в його діях відсутній умисел на порушення митних правил. У підтвердження вказаного зазначив, що в червні 2019 року взяв у гр. ОСОБА_2 в оренду автомобіль марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_7 . Даний автомобіль знаходився за однією адресою з автомобілем гр. ОСОБА_3 , марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_5 , номерне позначення кузова - НОМЕР_2 , які є візуально однаковими. Зазначені автомобілі знаходились за однією адресою, оскільки їх власники є родичами. Власники автомобілів постійно знімали з них номерні знаки, коли перебували за місцем проживання, оскільки часто бували випадки викрадення номерних знаків. При цьому, ствердив, що власниками транспортних засобів було переплутано номерні знаки автомобілів й номерний знак НОМЕР_1 був випадково встановлений на автомобіль з номерним позначенням кузова НОМЕР_2 . Про наявність в автомобілі ще одних номерних знаків та свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_2 йому нічого не сказав, оскільки вважав, що такі знаходяться в іншому автомобілі. Прибувши в зону митного контролю на ділянку «Виїзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, до нього підійшов прикордонник ОСОБА_4 і попросив пред`явити свідоцтво про реєстрацію автомобіля та заповнити митну декларацію. Тим часом, він відкрив бардачок і виявив два свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів. Для того, щоб упевнитись, яке свідоцтво відповідає керованому ним автомобілю, він подивився на номерний знак автомобіля – НОМЕР_9 та заповнив митну декларацію, в якій вказав позначення кузова - НОМЕР_7 , яке повністю відповідало номерному знаку, встановленому на автомобілі, а також надав свідоцтво НОМЕР_3 , яке відповідало реєстраційному номерному знаку України НОМЕР_1 , який був встановлений на автомобілі. Після цього, працівник прикордонної служби відніс митну декларацію головному державному інспектору митного оформлення № 3 м/п «Тиса» ОСОБА_5 , і повернувшись, почав звіряти дані свідоцтва про реєстрацію з номерним позначенням кузова, внаслідок чого, повідомив, що номерне позначення кузова не співпадає з даними, які вказані в свідоцтві про реєстрацію. Під час спілкування повідомив прикордоннику, що можливо щось переплутав, і надав інспектору митниці Марковському О. В. інше свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 , в якому було вказано відповідний номер кузова НОМЕР_2 , а інспектором прикордонної служби щодо нього було складено адміністративний протокол за ст. 121-1 КУпАП, в якому зазначено, що до нього долучається копія свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_4 , чим у свою чергу повністю спростовуються відомості, зазначені в протоколі про порушення митних правил № 3069/30500/19, а саме про те, що свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 було виявлено в бардачку автомобіля. Однак його пояснення з приводу даної ситуації, а також прохання щодо залучення захисника працівниками прикордонної та митної служби були проігноровані. При цьому, ствердив, що в ході митного огляду він сам надав технічні паспорти та повідомив про номерні знаки, які були виявлені. Про номерні знаки йому повідомив власник автомобіля після того, як він подзвонив йому та повідомив про обставини, що склались на митному посту. Також зазначив, що просив інспектора митної служби надати йому можливість виправити помилку в митній декларації щодо номеру кузова, однак йому було категорично відмовлено. 

Допитаний у якості свідка головний державний інспектор відділу митного оформлення № 3 м/п «Тиса» Закарпатської митниці ДМС ОСОБА_6 пояснив, що викладені в протоколі обставини відповідають дійсності. При цьому, свідок не спростував тверджень ОСОБА_1 про те, що останній сам надав працівникам прикордонної та митної служби свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , а також просив надати йому можливість виправити помилку в митній декларації. 

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, на якому перетинав митний кордон України.

       Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що на спростування цих пояснень ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні будь-які докази, у тому числі й про те, що ОСОБА_1 було відомо про те, що власниками транспортних засобів було переплутано номерні знаки при їх встановленні на транспортні засоби. 

               У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що номерне позначення кузова автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”, на якому ОСОБА_1 перетинав митний кордон, є підробленим.

Відсутні в матеріалах справи й будь-які докази про те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яке ОСОБА_1 помилково надав при митному огляді, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , яке в подальшому також надано ОСОБА_1 працівникам прикордонної та митної служби, є підробленими чи отримані ОСОБА_1 незаконним шляхом, а також докази у підтвердження вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій, спрямованих на отримання указаних документів незаконним шляхом.       

Також, окрім відсутності в матеріалах справи доказів про обізнаність ОСОБА_1 про факт помилкового встановлення власником на транспортний засіб іншого номерного знаку, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_1 , надаючи під час митного огляду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке відповідало встановленому на автомобілі номерному знаку, знав чи міг знати те, що зазначені в указаному свідоцтві відомості про номерне позначення кузова автомобіля не відповідають дійсному номерному позначенні кузова, усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення. При цьому, враховується і те, що після виявлення вказаних невідповідностей, ОСОБА_1 , виявивши в транспортному засобі інше свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, зазначені в якому відомості відповідають номерному позначенні кузова автомобіля, а також номерні знаки, вказав про це працівникам митної та прикордонної служби й просив виправити допущену в митній декларації помилку. 

          Вищенаведені обставини апеляційний суд вважає такими, що достовірно не доводять протиправність дій ОСОБА_1 при перетині митного кордону України на автомобілі марки “Mercedes-Benz”, модель “Sprinter 316 CDI”.

       Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази про те, що транспортний засіб, на якому ОСОБА_1 перетинав митний кордон України значиться викраденим і перебуває у розшуку по обліку Інтерполу.

       При цьому, апеляційний суд погоджується і з доводами апеляційної скарги про те, що помилки, допущені в митній декларації, які ОСОБА_1 бажав виправити, не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

               Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв із умислом, спрямованим на порушення митних правил і, при цьому, усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення, не передбачив можливості настання шкідливих наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дав вірну оцінку зібраним у справі доказам, зокрема, протоколу про порушення митних правил та іншим матеріалам справи, а також не дав належної правової оцінки фактичним обставинам справи, не дослідив наявність вини у діях ОСОБА_1 як обов`язкової ознаки адміністративного правопорушення, належним чином не вмотивувавши висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил.

При апеляційному розгляді справи та прийнятті судового рішення, апеляційний суд, врахувавши положення Конституції України, КУпАП та МК України, у тому числі про те, що тягар доведення обґрунтованості висновків, викладених у протоколі про порушення митних правил, покладається на митні органи, посадові особи яких проводили перевірку та склали протокол, а також принципи диспозитивності та змагальності, не перешкоджав учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів. 

Крім того, при прийнятті рішення, апеляційний суд враховує і те, що представником митного органом не заявлялось і клопотань про повернення справи для проведення додаткової перевірки чи будь-яких інших клопотань у спростування доводів апеляційної скарги та підтвердження висновків суду першої інстанції.

При дачі пояснень представники митного органу підтвердили, що в матеріалах справи відсутні відомості, як б  підтверджували, що ОСОБА_1 усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був, і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення товару через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення. Також зазначили, що діями ОСОБА_1 не завдана будь-яка шкода державі Україна.

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 учинив усі необхідні та передбачені законодавством дії для додержання ним митних правил при перетині митного кордону України.

Пояснення ОСОБА_1 достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, у зв`язку з чим, апеляційний суд надає їм перевагу та приймає їх до уваги, так як вони узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами, а тому, керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд приходить до висновку про визнання їх достовірними й такими, що не суперечать обставинам справи. 

Інших достовірних доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушенні митних правил у справі не має.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що у діяннях ОСОБА_1 відсутня вина, як обов`язкова ознака будь-якого адміністративного правопорушення, а тому в його діях відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення. 

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення стягнення або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду, якщо таке обмеження зашкодило всебічному розгляду справи та вплинуло або могло вплинути на винесення обґрунтованої постанови за результатами її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення стягнення або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у передбаченому ч. 1 ст. 483 МК України порушенні митних правил, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а представником митного органу не заявлялось клопотань про направлення матеріалів справи до митного органа для проведення додаткової перевірки, і що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 вичерпані, у зв`язку з чим, постанова місцевого суду як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню, апеляційна скарга – задоволенню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що представником митного органу жодних належних та допустимих доказів у спростування доводів апеляційної скарги, які б підтверджували висновки суду першої інстанції, і клопотань про витребування таких доказів, призначення експертизи, тощо, не заявлялось; що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні проступку вичерпані.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И  В :

апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 – адвокат Николайчук В. І., - задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31січня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Автомобіль марки “Mercedes-Benz”, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 379988,81 грн., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 у кількості 1 шт., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 у кількості 1 шт., номерні знаки України НОМЕР_5 у кількості 2 шт., - повернути ОСОБА_1 або його представнику за дорученням.

                Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан