ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1212/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                             суддів:                        Земляної Г.В.,Глущенко Я.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила: 
- визнати протиправними дії      Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо врахування величини оцінки одного року страхового стажу 1% при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року;
- зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу з 01.01.2017 року, обрахувавши її розмір за показниками середньої заробітньої плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року відмолено у задоволенні позовних вимог.  
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.     
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Києво-Святошинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
29 січня 2019 року позивач звернулася до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою в якій просила      здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 за показниками середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%. Також просив повідомити, який коефіцієнт страхового стажу був застосований при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року. 
Листом від 21.02.2019 № 102/Х-01 Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повідомило позивача про те, що відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%, за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. 
Так, відповідачем зазначено, що підстави для перерахунку коефіцієнту страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року 1,35% відсутні.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом. 
Згідно із частиною другою   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
У частині першій   статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   передбачено, що відповідно до цього   Закону   за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Так, згідно   ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього   Закону   для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею      25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   розмір коефіцієнту страхового стажу, станом на час призначення позивачу пенсії, обраховувався виходячи з показників суми місяців страхового стажу, а також величини оцінки 1 року страхового стажу (1.35%) за формулою наведеною в статті.
Згідно з ч. 1   ст. 25 Закону № 1058   в редакції   Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-V1, яка діяла з 01.01.2008, було передбачено, що за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.
При цьому, положеннями ч. 4-3   Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього   Закону   до набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року   перераховуються   із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Відповідно до частини 4-4   Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року   при призначенні   пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
При цьому, згідно із положеннями абз. 2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закон України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього   Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Як вбачається з матеріалів справи, пенсія була призначена позивачу відповідно до положень   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   до набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у зв`язку з чим у відповідності до вище вказаних положень підлягала перерахунку з 01.10.2017 з врахуванням частини 4-3   Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Колегія суддів зазначає, що вказані норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх незастосування.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки було внесено відповідні зміни до законодавства.
Судова колегія при цьому вважає за необхідне звернути увагу, що оскільки матеріали справи не містять доказів   призначення   позивачу у період з 01.10.2017 по 31.12.2017 пенсії вперше, то у відповідача були відсутні правові підстави для застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, в даному ж випадку мав місце саме перерахунок пенсії позивача.
Посилання апелянта на порушення норм   Конституції України, у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже   Закон України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року   не визнано неконституційним.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).
Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права                   не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою   статті 17 Конституції України   є найважливішою функцією держави.
Також відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.
Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.
Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів враховує, що з набранням чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"   був змінений порядок перерахунку пенсії в цілому, а не лише величина оцінки одного року страхового стажу. При вирішенні питання про те, чи призвели відповідні зміни до звуження змісту та обсягу набутих позивачем прав на соціальний захист необхідно враховувати положення вказаного   Закону   в комплексі, а не лише його окрему норму.
Колегія суддів встановила, що прийняття   Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"   не мало наслідком звуження змісту та обсягу права позивача на пенсійне забезпечення, оскільки не призвело до зменшення кількісної характеристики його пенсії.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно частини 1   статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2   статті 77 цього Кодексу   передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачами в даному випадку виконаний.
Згідно ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.         
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.         
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Земляна Г.В.

             Суддя                                                                                                     Глущенко Я.Б.