ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/377/20  Номер провадження 33/814/441/20	Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28 квітня 2020 року, 

в с т а н о в и в :

Цією постановою 	  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 	

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. на користь держави.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 340 грн. в дохід держави. 
       Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 30.01.2020 року по вул.Соборна, 38/2, в м.Кременчук Полтавської області, на вимогу поліцейського залишатися на місці та пред`явити документи не реагував та постійно намагався покинути місце події, чим здійснив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. Своїми умисними діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому вказує, що надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та страховий поліс відмовився, оскільки невідомі особи, які зупинили автомобіль, не пред`явили службові посвідчення, а тому він не був впевнений, що вони є кадровими працівниками патрульної поліції. Після цього, дані особи протиправно нанесли йому тілесні ушкодження, заламали руки за спину, одягли кайданки та відвезли до відділу поліції. 
За даним фактом слідчими ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування за ч.2 ст.365 КК України, в якому ОСОБА_1 визнаний потерпілим.
Крім того, суддею не було викликано та допитано водія маршрутного таксі ОСОБА_2 , який був очевидцем події.
Про місце, дату та час розгляду справи ні він, ні його захисник належним чином повідомлені не були, а справу розглянуто суддею за їх відсутності, що свідчить про неповноту судового розгляду.
Захисник Глушко ОСОБА_3 . ОСОБА_4 . та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились. До початку слухання ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його та захисника відсутності. Адвокат ОСОБА_5 про причини своєї неявки не повідомляла. 
Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ст.185КпАП України передбачає відповідальність, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. 
Згідно з абзацом другим пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 ( v0008700-92 ) "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів", злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 16.08.2019 року та 10.09.2019 року, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на траснпортний засіб, а також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити вказані документи. 
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського залишатися на місці та пред`явити документи не реагував та постійно намагався покинути місце події, чим здійснив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
Відповідно до рапортів командира БПП в м.Кременчук УПП в Полтавській області ОСОБА_6 ., заступника командира батальйону Мельника С. та помічника командира батальйону Ненича В., що містяться в матеріалах справи, 30.01.2020 року під час несення служби було виявлено транспортний засіб, який порушив п.11.13 ПДР України. За кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_1 , якому було повідомлено про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України. Після цього, водію неодноразово висловлювалась вимога вказати свої анкетні дані та пред`явити для огляду посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, однак останній відмовився виконувати законні розпорядження працівників поліції, намагався припинити правопорушення та залишити місце події. В зв`язку з припиненням праворушення та складанням протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був затриманий працівниками поліції в адміністративному порядку. До нього було застосовано заходи фізичного впливу (загиб рук за спину) та одягнено спеціальні засоби кайданки.
Наведені в рапортах обставини, повністю підтверджуються наявним в матеріалах справи відеозаписом. З відео вбачається, що місці події знаходився службовий автомобіль патрульної поліції, поліцейські були одягнені у форменний одяг, на якому були розміщені спеціальні жетони із індивідуальними номерами. Крім того, працівники поліції, при виявленні правопорушення, пред`явили ОСОБА_1 свої службові посвідчення.
Крім того, факт відмови ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс став предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції в порядку адміністративного судочинства, які в діях працівників поліції, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КпАП України, порушень не встановили. 
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.
При цьому, суд критично оцінює додані до апеляційної скарги пояснення свідка ОСОБА_2 , з приводу обставин події, оскільки ОСОБА_2 працює водієм маршрутного таксі, власником якого є ОСОБА_1 , тобто є його підлеглим та перебуває в службовій залежності від нього, що ставить під сумнів об`єктивність свідчень свідка.
       Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, що слідчими ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування за фактом перевищення працівниками поліції службових повноважень, в якому ОСОБА_1 визнаний потерпілим. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.
       Враховуючи те, що у поліцейських були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 порушив ПДР України, керуючи транспортним засобом, вимога працівників поліції пред`явити документи та залишатись на місці події була законною. При цьому таке розпорядження вони повторили ОСОБА_1 неодноразово та наполегливо, однак, ОСОБА_1 цю вимогу проігнорував. 
Таким чином, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України, повністю доведена, тому доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 є надуманими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи вищенаведене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28 квітня 2020 року щодо нього – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

                СУДДЯ                          Л.В. Нізельковська