ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5022/20 Справа № 171/2025/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року, яка постановлена суддею Семеновою Н.М. у м. Апостолово Дніпропетровської області,-
ВСТАНОВИЛА:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення платежу з сплати аліментів.
Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, а саме: зазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в точу числі, якщо законом визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують обставини; підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову з тим самим предмет та з тих самих підстав; сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, не менше 768,40 грн.; надання повного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з боржника за період вказаний у позовній заяві; конкретизувати зміст позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей; надання копії документів, завірених належним чином, на підтвердження понесення позивачем додаткових витрат на дітей; підтвердження позивача, що нею не подано іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від13 січня 2019 року позовну заяву визнано не поданою та повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду про залишення позову без руху скасувати та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала прийнята без з`ясування обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучі належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Суд апеляційної інстанції наділений правом переглядати в апеляційному порядку ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат відповідно до п.13 ч. ст. 353 ЦПК України. 
Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення платежу з сплати аліментів не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, 24 жовтня 2019 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачу строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху (а.с. 15).
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при подачі позовної заяви до суду не було дотримано вимог ст.ст.175,177 ЦПК України.
Проте, колегія судів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:  позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів позивач зазначала як обставину на обґрунтування вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати, на підтвердження яких додала відповідні розрахунки.
Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано до позовної заяви правила ч.1 ст.185 ЦПК України, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що залишаючи позовну заяву без руху та, в подальшому, визнаючи її неподаною і повертаючи, суд не звернув уваги на вищезазначене та помилково повернув позовну заяву з підстав несплати судового збору, в той час як  позивач відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на справедливий суд.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстав для залишення позовної заяви без руху були відсутні, а ухвала суду, якою позовну заяву визнано не поданою та повернуто позивачу постановлена з порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим ухвали суду підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення справі, відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року та 13 січня 2020 року скасувати та направити матеріали справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення платежу з сплати аліментів до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 26 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: