ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3181/20 Справа № 202/7373/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранг Груп" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивачзвернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 10 хв. по пр. Слобожанському у м. Дніпро в районі е/о №6, з вини водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем «Audi 4», 2004 р.в. д/н НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень, а позивач відповідно матеріального збитку. Власником транспортного засобу є ОСОБА_3 . Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.1017 року по справі №202/6420/16-п за якою постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.06.2017 р., було залишено без змін, якою було визнано водія автомобіля «Audi 4», 2004 р.в. д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власником автомобіля «Audi 4», 2004р.в. д/н НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом АІ/9752712 від 29.06.2016 року (строк дії з 30.06.2016 року по 29.06.2017 року) з лімітом відповідальності 100000 грн. Відповідно до Висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №4994 від 13.10.2017 року, складеного експертом - автотоварознавцем Крутінь В ОСОБА_4 І ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 , становить 289 186,92 грн. Крім того за підготовку та складання даного висновку №4994 від 13.10.2017 р. позивач сплатила експерту 1600,00 грн.
12.01.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 12.12.2017 року позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн. за нанесену йому матеріальну шкоду з боку відповідачів у розмірі ліміту відповідальності через спричинення дорожньо-транспортної пригоди. Просила суд: стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 190786 грн. 92 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу та пропорційно судові витрати до задоволених позовних вимог.
Рішенням  Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 156709 грн.01 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 23107 грн.87 коп., які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн.00 коп. та судового збору у розмірі 3107 грн.87 коп. В іншій частині позову відмовлено.
В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_2  відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року — без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 вересня 2016 року близько 21 год. 10 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Audi 4», 2004 р.в. д/н НОМЕР_1 по пр. Слобожанському у м. Дніпро в районі е/о 6 не вибрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 . В результаті ДТП транспортний засіб «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. ДТП сталося з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Audi 4», 2004р.в. д/н НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017 року, яка залишена без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2017 року.
Автомобіль «Audi 4», 2004 р.в. д/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, право власності зареєстровано за ним з 23.06.2016 року.
Автомобіль «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Відповідно до Висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №4994 від 13.10.2017 року складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 , становить 289186,92 грн. Вартість відновлювального ремонту 387564,23 грн.
Відповідно до Висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 6922 від 08.10.2018 року, складеного, експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 247096,08 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 214618,17 грн. Ринкова вартість автомобіля «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 в пошкодженому стані становить 32477,91 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власником автомобіля «Audi 4», 2004 р.в., д/н НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом АІ/9752712 від 29.06.2016 року (строк дії з 30.06.2016 року по 29.06.2017 року) з лімітом відповідальності 100000,00 грн.
Відповідно до платіжного доручення № ЗР075785 від 11.12.207 року, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 100000,00 грн.
Встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 , становить 289186,92 грн. та позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100000,00грн., що відповідає вимогам ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Разом з тим, встановлено, що пошкоджений автомобіль Автомобіль «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 на даний час не відремонтовано та ринкова вартість автомобіля «Volkswagen POLO», 2014 р.в., держ. номер НОМЕР_2 в пошкодженому стані становить 32477,91 грн.
Виходячи із вищевикладеного, суд встановив, що не відшкодований збиток складає 156709 грн. 01 коп. (289186,92 грн. - 100000,00 грн. - 32477,91 грн. = 156709,01 грн.)
Судом встановлено, що винним в дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Audi 4», 2004 р.в., д/н НОМЕР_1 , який і є власником автомобіля. В зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позивач у відповідності до ст.ст.1192,1194 ЦК України набув право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 різниці між фактичною вартістю матеріального збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та не вбачає законних підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_3 , оскільки він не був власником автомобіля «Audi 4», 2004 р.в., д/н НОМЕР_1 .
За вказаних обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 156709,01 грн. та встановив відсутність підстав для стягнення витрат на оплату експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1600,00 грн., оскільки суду не надано квитанцію щодо оплати.
Задовольняючи вимоги позивача про відшкодування їй витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 грн., суд виходив з їх доведеності та обгрунтованості, оскільки позивачем надано договір №2310 НК/17 про надання юридичних послуг від 23.10.2017 року, акт передоплати №1/НК/17 від 23.10.2017 року, згідно з яким замовник та виконавець дійшли згоди по якості та об`єму послуг у повному обсязі. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу з  ОСОБА_1  та встановив відсутність законних підстав для стягнення зазначених витрат з  ОСОБА_3 , який є неналежним відповідачем по справі та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки право позивача ними не порушено.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що висновки експерта ОСОБА_6 не відповідають вимогам методики, складені без огляду транспортного засобу позивача, а експерт ОСОБА_6 не попереджався про відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку. 
Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта у зв`язку з тим, що у висновках експерта від 13.10.2017 року та від 08.10.2019 року зазначено дату і місце проведення огляду транспортного засобу, оскільки огляд — є початковим етапом дослідження, що дозволяє за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ, його комплектність,укомплектованість, технічний стан і інші показники, які необхідні для розрахунку. Таким чином, дана обставина засвідчує про законність та обгрунтованість у проведенні експертних досліджень автотоварознавця по визначенню ринкової вартості КТЗ.
Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Audi 4», 2004 р.в., д/н НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом АІ/9752712 від 29.06.2016 року (строк дії з 30.06.2016 року по 29.06.2017 року), з лімітом відповідальності 100000,00 грн. Відповідно до платіжного доручення № ЗР075785 від 11.12.207 року, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 100000,00 грн.
Враховуючи те, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплачено страхове відшкодування не в достатньому розмірі для повного відшкодування шкоди, колегія суддів вважає обгрунтованим звернення ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , як до винної особи згідно постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017 року, яка залишена без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2017 року, з вимогою про відшкодування шкоди, відповідно до ст. 1194 ЦК України. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для солідарного стягнення шкоди з ОСОБА_3 , оскільки він не був власником автомобіля «Audi 4», 2004 р.в., д/н НОМЕР_1 .
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі №569/13697/15-ц, від 28.03.2018 р. у справі №296/587/17, від 25.04.2018 р. у справі №678/20/16-ц, згідно яких Верховний Суд виходить з того, що заподіяння потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком особи, яка завдала шкоди, відшкодувати шкоду. Водночас дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором страхування, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Вказано, що зазначені зобов`язання не виключають одне одного, оскільки одержання потерпілим страхового відшкодування за договором страхування цивільної відповідальності не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, адже страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, а особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. У вказаних спорах Верховний Суд дійшов висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір укладений на користь третіх осіб. Законодавство надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує його одержувати. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором страхування не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, Верховний Суд вважає, що потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань – деліктному та договірному. Потерпілий на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, з вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та надалі до особи, яка завдала шкоди (ст. 1194 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019  року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                                О.П. Варенко

                                                                                       О.В. Лаченкова