ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/495/20 Справа № 176/212/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року                        
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",
на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:
В січні 2019 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", просить скасувати заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області  від 23 травня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задовольнити в повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області  від 23 травня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
       Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник: АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Згідно з укладеним 13.11.2014 року договором, відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна GOLD», однак розмір бажаного кредитного ліміту не вказано та відмітки про отримання кредитної картки відсутні (а.с. 10).
Окрім цього, в позовній заяві Банк зазначає, що відповідачу був наданий кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому, будь-які документи, що підтверджують видачу кредиту у вказаних сумах, а також збільшення кредитного ліміту відсутні. 
       З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 10.10.2018 року виникла заборгованість у розмірі 15118,01грн., з яких: 754,65грн. - заборгованість за тілом кредитом; 2174,13грн. - нараховано процентів за користуванням кредитом; 10993,13грн. - нараховано пені за прострочене зобов`язання; а також 500,00грн. - штраф (фіксована частина); 696,10грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 8-9).
       На підтвердження даної заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13.11.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 10.10.2018 року, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https:// рrivatbank.ua/terms// (а.с.8-47).
       Проте, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Тим більше, у матеріалах справи відсутня довідка про встановлення кредитного ліміту по картковому рахунку та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.
       Отже, Банком не доведено, що відповідач отримав на свій рахунок кредитний ліміт у сумі саме 2000 грн.
       Також, із дослідженої судом анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 не вбачається, яку ж саме із запропонованих карток він виявив бажання отримати та розмір наданого відповідачу кредиту, а тому не можливо визначити умови кредитного договору та відповідно перевірити правильність розрахунку заборгованості (а.с.10).
       Відповідно не може братись до уваги й доданий до позовної заяви позивачем витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», «Універсальна 30 днів пільгового періоду», оскільки анкетою-заявою не підтверджено, що саме таку кредитну картку виявив бажання оформити відповідач ОСОБА_1 та на яких умовах, зокрема чи то "універсальна 30 днів пільгового періоду", "універсальна 55 днів пільгового періоду", "універсальна контракт" або "універсальна голд".
       Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Сторони мають право укладати договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
       За вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України, визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
       Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
       Таким чином, відповідно до умов та правил надання банківських послуг визначено, що пам`ятка, тарифи, а також заява про приєднання до умов та правил становить укладений договір про надання банківських послуг.
       В той же час, позивачем, АТ КБ «ПриватБанк», не надано суду доказів оформлення/укладання між сторонами договору про надання банківських послуг та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, що в сукупності з заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.
       Виходячи з правового аналізу вказаних норм не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету позичальника.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету.
       Однак, відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
       Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
       Відмовляючи повністю у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо умов викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг й не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 13.11.2014 року.
Доводи апелянта, що в підтвердження позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" було надано належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних підтверджень та доказів на обґрунтування позовних вимог Банку. 
Крім того, в справі що розглядається в першу чергу потребує доказування наявність кредитних відносин і обов`язок по доказуванню цієї обставини лежить саме на позивачеві. 
Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам в позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України.
       Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта.
       В цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.
       Твердження апелянта, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області  від               23 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

В.С.Городнича