ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
Київ
справа №826/1158/16
адміністративне провадження №К/9901/32451/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В., 
суддів: Мороз Л.Л., Стеценка  С.Г.,   -
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - Уповноважена особа Фонду, Фонд, Банк відповідно) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06  червня 2016 року (ухвалену судом у складі судді Кузьменка В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Парінова А.Б., суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду Чернявської Олени Степанівни, Фонду, третя особа - Банк, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,   -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду Чернявської Олени Степанівни щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду Чернявську Олену Степанівну подати до Фонду додаткову інформацію щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в Банку, за рахунок включення до їх числа ОСОБА_1 за її вкладом по рахунку №    НОМЕР_1 із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню, у розмірі 200 000,00 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 06 червня 2016 року  позов задовольнив. 
Визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду Чернявської Олени Степанівни щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобов`язав Уповноважену особу Фонду Чернявську Олену Степанівну надати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "БАНК "Банк "Фінанси та кредит" за рахунок Фонду, за рахунком №   26251672912980001 із зазначенням суми відшкодування у розмірі 200   000,00   грн.
Присудив з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00   грн (одна тисяча гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемним договору банківського рахунку; відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Суд не прийняв до уваги доводи відповідача, що грошові кошти надійшли на рахунок позивача від третьої особи, оскільки відповідно до визначення статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладом, у тому числі, є кошти, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського рахунку; при цьому Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути лише кошти, внесені безпосередньо вкладником. Крім того, суд зауважив, що факт знаходження на рахунку ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 200   000,00 грн відповідачем не заперечується.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17 липня 2017 року Уповноважена особа Фонду звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить судові рішення, постановлені у цій справі, скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У скарзі посилається на те, що судами неправильно встановлено фактичні обставини справи. Неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права.
Зокрема, зазначає, що судом апеляційної інстанції не було враховано, що Чернявська О.С. на дату прийняття постанови цим судом не була Уповноваженою особою Фонду, заміна первинного відповідача належним не була здійснена, а тому зазначена постанова прийнята із порушенням норм процесуального права.
Також, відмовляючи скаржнику в задоволенні клопотання про долучення документів до матеріалів справи від 22.06.2017 судом апеляційної інстанції порушено положення статей 11, 49, 195 Кодексу адміністративного судочинства України. Судом безпідставно зроблено висновок, що подане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки зазначені документи могли бути подані в суді першої інстанції.
Цими документами підтверджується здійснення Уповноваженою особою Фонду дій щодо перевірки правочинів та повідомлення Фонду про здійснення такої перевірки.
Суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно задовольнили вимоги по сплаті витрат понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Фонду.
Враховуючи вимоги статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487,20 грн за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
Проте суди не  дослідили питання, із якого розрахунку встановлена сума правової допомоги в розмірі 1000,00 грн та не наведено належного обґрунтування підстав її стягнення саме в такому розмірі.
Щодо неправильного застосування норм матеріального права, зазначає, що Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на перевірку укладених Банком правочинів, рішення стосовно нікчемності яких приймається Уповноваженою особою Фонду, як на стадії тимчасової адміністрації, так і на стадії процедури ліквідації банку, а відсутність такого рішення на момент розгляду даної справи у суді не свідчить про наявність порушень Уповноваженої особи Фонду приписів законодавства, яке регулює спірні відносини.
Слід зазначити, що станом на час розгляду справи Уповноваженою особою Фонду не направлялося позивачу повідомлення про визнання правочину нікчемним. Більш того, позивач не включений до переліку вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.
З травня 2015 року призначена і триває відповідна перевірка, яка станом на час розгляду справи судом не закінчена, рішення за наслідками її проведення, зокрема щодо позивача, не приймалися.
Посилається на те, що операції з перерахування коштів з відкритого у Банку поточного рахунку юридичної особи ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на відкриті у тому Банку рахунки фізичних осіб, в тому числі й на рахунок позивача, з призначенням платежу «безвідсоткова позика», направлені на «дроблення» коштів на рахунку юридичної особи. Перераховані кошти на рахунок позивача не є його власними коштами та не є вкладом в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Уповноважена особа Фонду має право лише вносити пропозицію Фонду про внесення змін до реєстру кредиторів та не має права вносити зміни до нього.
Зазначає, що станом на дату прийняття судових рішень рахунок позивача був закритий, як і всі інші рахунки юридичних та фізичних осіб, тому Уповноважена особа Фонду не може виконати ці рішення, а саме подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача стосовно збільшення кількості вкладників,  яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в Банку на рахунку позивача із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню в розмірі 200   000,00 грн.
У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 липня 2017 року відкрив касаційне провадження.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017   року №   2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців   М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 15 липня 2019 року №   981/0/78-19 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко   С.Г., справу передано головуючому судді.
У зв`язку з відпусткою судді Рибачука А.І. на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року №   806/0/78-20 здійснено за допомогою автоматизованої системи заміну судді Рибачука А.І. та визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Мороз Л.Л., Стеценко   С.Г.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
25 лютого 2015 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (банк) підписано анкету-заяву №006-Р/041323, відповідно до пункту 1 якої дана анкета-заява разом зі публічною пропозицією банку на укладання договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України, що оприлюднена на офіційному сайті банку, а також разом із додатками до публічної пропозиції становить між клієнтом та банком договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки (далі - договір про відкриття рахунку).
Відповідно до умов договору про відкриття рахунку банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, емітує та надає клієнту платіжну картку.
Згідно з довідкою ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" від 19 травня 2015 року №   8-15/136 залишок на рахунку позивача складає 200   000,00 грн, що були перераховані з поточного рахунку ТОВ "ВКФ "Екран-Сервіс" 27 лютого 2015 року.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015   року №   612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17   вересня 2015 року №   171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18   вересня 2015 року до 17   грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С.
На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 04 листопада 2015   року ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" розпочинає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 01 листопада 2015 року включно та за договорами поточного банківського рахунку.
З метою отримання коштів, які знаходяться на поточному рахунку, позивач звернувся до банку-агента, однак коштів зі свого рахунку не отримав.
У листі Уповноваженої особи від 26 листопада 2015 року №   9-037300/22945 повідомлено позивача про те, що виплати гарантованого відшкодування за договорами карткового рахунку будуть здійснені після отримання та опрацювання банком інформації про карткові транзакції.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015   року №   898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №   230 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Утім, ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, не включена.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, звернулася до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року №   4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №   4452-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200   000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.
Фонд не відшкодовує кошти:
1) передані банку в довірче управління;
2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;
3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника;
4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених   частиною другою   статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення);
5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених   частиною другою   статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення);
6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;
7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до   статті 52   Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку;
8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань;
9) за вкладами у філіях іноземних банків;
10) за вкладами у банківських металах;
11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.
Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення   про відкликання банківської ліцензії   та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених   частиною другою   статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених   частиною другою   статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених   частиною другою   статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.
Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.
Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії   неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6)   опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Тобто, однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду є наявність на дату прийняття Національним Банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Пунктом 4 частиною першою статті   2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з положеннями частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, на дату прийняття постанови Правління Національного банку України № 612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» на банківському рахунку ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі договору банківського вкладу рахунок №26251672912980001 від 25 лютого 2015   року, знаходилась сума 200   000,00 гривень.
Кошти надійшли 27 лютого 2015 року з рахунку юридичної особи - ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» з призначенням «безвідсоткова позика».
Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є тимчасовою адміністрацією.
Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.
Закон № 4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.
Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операції, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Разом з тим, Уповноважена особа Фонду не зазначила, яка саме підстава, визначена частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI свідчить про нікчемність договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду Уповноважена особа Фонду обґрунтовує тим, що виплати гарантованого відшкодування за договорами карткового рахунку будуть здійснені після отримання та опрацювання банком інформації про карткові транзакції. В судовому засіданні представник Уповноваженої особи Фонду пояснила, що починаючи з травня 2015   року призначена та триває відповідна перевірка. Проте на підтвердження даного посилання відповідачем не було надано доказів призначення такої перевірки. Крім того, представник Уповноваженої особи пояснила, що станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції перевірка не закінчена, рішення за наслідками її проведення, зокрема, щодо позивача, не приймалися. Про визнання договору банківського рахунку позивача нікчемним вкладник не повідомлявся, рішення щодо цього не приймалися.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020   року у справі №   826/2004/16.
Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом № 4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому, положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за рахунок Фонду, що правомірно було встановлено судами попередніх інстанцій.
Що стосується доводів касаційної скарги про стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити таке.
Частинами першою та третьою статті 90 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно з положеннями частини першої статті 94 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) та частини якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018   року у справі № 814/698/16 та від 5 вересня 2019 року у справі №2-а/250/12.
Матеріали справи підтверджують, що позивач уклала з адвокатом Хрімлі Д.І. договір про надання правової допомоги від 23 грудня 2015 року №   23122015/3.
За умовами додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги сторони домовились що правова допомога є оплатною та її вартість є узгодженою на рівні 1000,00 грн.
Отже, суди дійшли правильного висновку про відсутність доказів, які б вказували на перевищення граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу.
Інші доводи касаційної скарги не спростовуються правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Отже, Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень.
З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15    січня 2020 року №   460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341- 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
постановив:
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06  червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22  червня 2017 року -   без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                 Л.Л. Мороз
                                                                                                     С.Г. Стеценко