Справа № 1309/9120/12                                 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/95/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,
за секретаря – Матяш С.І.,
з участю  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року, постановлену в складі головуючого - судді Гедз Б.М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати виконавчий лист (дублікат) №1309/9120/12, виданий 06.04.2016 року Залізничним районним судом м. Львова таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви посилалася на те, що 20.02.2013 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно з витягом з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року. Вказане рішення суду вона систематично виконувала і дитина бачилась з батьком, згідно з визначеним графіком побачень. Вперше виконавче провадження щодо виконання рішення суду було відкрито в 2013 році головним державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ Сидій О.В., який з часом закрив виконавче провадження у зв`язку з виконанням рішення суду. Вона не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною, але дитина після одного з побачень категорично відмовилася відвідувати та гуляти з батьком.
29.10.2014 року ОСОБА_3 перебуваючи у кабінеті начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції наніс йому удар кулаком в обличчя і за такі дії був засуджений вироком суду від 20.01.2015 р. (справа № 461/14252/14-К). Після цього, ОСОБА_3 на деякий час забув про дитину та не відвідував її. Однак, в 2017 році подав заяву про відкриття виконавчого провадження, хоча сам не виконував рішення суду та не сплачував аліментів у розмірі 450 грн. в місяць.
17.02.2017 року під час виконавчих дій, в присутності начальника відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Лотоцької О.П., зам. начальника Личаківського відділу ДВС Бурко А.М. і начальника сектору ювенальної превенції, а також інших представників ВДВС, ОСОБА_3 вчинив психологічний тиск на дочку ОСОБА_4 , від чого вона заплакала та отримала психологічну травму. Також, ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження державному виконавцю ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відносно нього відкрито кримінальне провадження №1-кп/463/97/19 за ч. 2 ст. 350 КК України. В подальшому виконавче провадження було закрито через неможливість виконання рішення, у зв`язку з можливістю травмування психіки дитини, що зафіксовано у відповідному акті виконавчого провадження.
21.06.2019 року заступником начальника ГТУЮ з питань ДВС начальника УДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про передачу виконавчого провадження №52991158 до Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Львівській області для подальшого виконання. Після цього, виконавче провадження було відкрито державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Рослюком Т.С., який їй про це повідомив і попросив з`явитися за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, оскільки після попереднього провадження за вказаною адресою, 17.02.2017р., у дитини залишилися явища післяшокового стану, вона категорично відмовилася навіть розмовляти про батька, не те щоб їхати знову в те місце, де перенесла серйозну психологічну травму і проходила курс лікування у дитячого психолога. Виходячи з цього, вона усно подала клопотання виконавцю ОСОБА_6 про перенесення побачення за своєю домашньою адресою з метою уникнення повторної психологічної травми дитини і щоб не викликати повторно жахливі спогади в дитини про це місце.
Наступна зустріч відбулася 12.07.2019 року, тоді дитина ОСОБА_4 зі сльозами на очах, отримуючи знову стрес, категорично відмовилася йти з батьком на прогулянку, дитина багато разів повторювала, що вона відмовляється йти з батьком. Виконавець запропонував дитині записати всі свої претензії до батька, відтак в спокійній домашній атмосфері було записано відеозвернення дитини до батька. Після цього дитина просила більше не бачитись з батьком.
Наступне побачення виконавець визначив самостійно за адресою: АДРЕСА_2 , проте 17.07.2019 р. виявилися обставини, які унеможливили доставку дитини на вказану адресу, про що було усно попереджено державного виконавця. Водночас, державним виконавцем було винесено ряд постанов про накладення штрафу від 22.07.2019 у розмірі 1700 грн., постанову про арешт майна боржника від 22.07.2019р., постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.07.2019 р., постанову про арешт коштів боржника від 22.07.2019 р., які вона оскаржила до суду. Крім того, зазначила, що під час виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 р. дитина ОСОБА_4 категорично відмовлялася йти до батька, це було зафіксовано на відео виконавчих дій 2017 року та 2019 року, які долучено до матеріалів заяви. Вважає, що систематичне порушення прав дитини виконанням рішення суду наносить дитині моральну шкоду, дитина має власну думку і для боржника ОСОБА_1 дійсно унеможливлюється виконання рішення суду.
Ураховуючи наведене, зобов`язання слід припинити, оскільки існує обставина, за яку вона не відповідає, це небажання дитини йти до батька.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1309/9120/12 таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року оскаржили ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 . 
В апеляційній скарзі стверджують, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Апелянти зазначають, що посилання суду першої інстанції в оскарженій ухвалі на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року є декларативним та формальним, без розуміння контексту. Посилаються на те, що судом не досліджено того, що примусове виконання рішення наносить систематичну моральну шкоду дитині ОСОБА_4 , що підтверджується встановленими фактами. Зазначають, що держава гарантує дотримання прав дитини, надання належної оцінки думці дитини, що судом першої інстанції не було враховано. Стверджують, що суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків, оскільки в оскарженій ухвалі визнав встановленими факти небажання дитини йти до батька, які були підтверджені актами виконавця, однак дійшов до висновку, що зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Звертають увагу на те, що дані обставини, а саме небажання дитини йти до батька, були підтверджені належним чином. Зазначають, що відповідно до об`єктивно встановлених фактів та наявного категоричного небажання дитини спілкуватися чи бачитися з батьком, примусове виконання наносить дитині моральну шкоду, що підтверджується попередніми виконавчими практиками, при яких було нанесено тілесні ушкодження виконавцям та моральну шкоду дитині. Посилаються на те, що даний факт унеможливлює виконання рішення суду, оскільки об`єктивні обставини, зокрема небажання дитини бачити батька, унеможливлюють для матері ОСОБА_1 виконання даного рішення.
Просять скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішення суду. Посилається на те, що виконавчий лист вже пред`явлено до виконання і виконавче провадження триває, а тому необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, оскільки це буде перешкодою в завершенні судового провадження так як унеможливить виконання судового рішення у справі №1309/9120/12 під час виконавчого провадження №52991158. У відзиві зазначено, що стосунки між ОСОБА_3 і його донькою ОСОБА_4 охоплюються поняттям «сімейне життя» у контексті ст. 8 Конвенції, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Також ст. 8 Конвенції відзначає, що охорона цілісності сім`ї є найважливішим елементом права на повагу до сімейного життя і основним завданням національних органів. Обов`язок національних органів сприяти організації зустрічей батька чи матері з дитиною є абсолютним і беззаперечним. Вважає, що заява боржника про визнання виконавчого документа Дублікату від 06.04.2016 року виданого на виконання рішення у справі №1309/9120/12 від 20 лютого 2013 року таким, що не підлягає виконанню є безпідставна, так як рішення набрало законної сили та на даний час знаходиться на примусовому виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Також стверджує, що посилання боржника на те, що малолітня ОСОБА_4 не вважає за потрібне бачитись і спілкуватись з батьком не може бути підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі №1309/9120/12 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною – донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: - щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); - щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; - 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 107 грн. 30 коп. сплаченого судового збору.
Рішення набрало законної сили та на його виконання було видано виконавчий лист.
13 січня 2015 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова роз`яснено місце і спосіб виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року, зобов`язано боржницю усунути перешкоди стягувачу у спілкуванні з донькою. Під поняттям усунути слід розуміти обов`язок боржника/матері ОСОБА_1 передавати малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягувачеві ОСОБА_3 за місцем виконання рішення суду - місцем проживання стягувача за адресою: АДРЕСА_1 . Під поняттям перешкоди слід розуміти будь-які психологічні, психічні, фізичні чи будь-які інші обставини, дії чи факти, які перешкоджають стягувачеві брати участь у вихованні малолітньої доньки за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 .
09 грудня 2015 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі №1309/9120/12 був поновлений строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.
19 лютого 2016 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова постановлено видати дублікат виконавчих листів у справі №1309/9120/12.
Так, 06.04.2016 року Залізничним районним судом м. Львова було видано дублікат виконавчого листа №1309/9120/12.
Із долученої в суд першої інстанції до матеріалів відзиву Інформації про виконавче провадження №52991158 від 18.09.2019 р. (арк. спр. 57-61), встановлено, що 28.11.2016 року головним державним виконавцем Сидій О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52991158 з виконання виконавчого листа /дубліката/ від 06.04.2016р. №1309/9120/12. 
17.05.2017 року заступником начальника Львівського відділу державної виконавчої служби міста Львів ГТУЮ у Львівській області Бурко А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (арк. спр.14).
27.03.2019 року постановою головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. відновлено виконавче провадження на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».
26.06.2019 року старшим державним виконавцем Скоп Т.А. винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження у Шевченківський ВДВС ГТУЮ у Львівській області для подальшого виконання.
02.07.2019 року старшим державним виконавцем Рослюком Т.С. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження, 22.07.2019 року постанову про накладення штрафу, причиною накладення вказано - невиконання боржником рішення суду. Крім того, 22.07.2019 року старшим державним виконавцем Рослюк Т.С. було винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника.
ОСОБА_1 до матеріалів заяви долучено копії актів державних виконавців.
З акту від 15.02.2017 року державного виконавця Бурко А.М. встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа №1309/9120/12 ОСОБА_1 не чинить перешкод в спілкуванні ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 ОСОБА_1 відчинила двері, однак дитина ОСОБА_4 відмовилася йти на прогулянку з батьком, в категоричній формі заявила, що боїться його (арк. спр. 38).
З акту від 17.02.2017 року встановлено, що рішення суду в частині усунення перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною – ОСОБА_4 боржником виконано в повному обсязі, зокрема боржник – ОСОБА_1 прибула за адресою проживання стягувача та привела дитину з метою передачі батькові згідно рішення суду. На пропозицію матері піти до батька, дитина відмовилась в категоричній формі. На пропозицію державного виконавця прийняти дитину стягувач заперечив, не вчинив жодних дій з метою прийому дитини. Таким чином рішення суду виконано в повному обсязі (арк. спр. 39).
Ще з одного акту від 17.02.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 прибула на місце проведення виконавчих дій, привела дитину, не перешкоджала проведенню виконавчих дій. Дитина відмовилась йти до батька та залишатися з ним в категоричній формі. Виконати рішення неможливо з об`єктивних причин, оскільки фактичне виконання може травмувати дитину (арк. спр. 40).
Згідно з актом державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області Рослюка Т.С. від 12 липня 2019 року, при виході за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_1 прибула з дочкою ОСОБА_8 для зустрічі з батьком. Дитина налаштована негативно від побачень з батьком, матір також негативно налаштована на побачення дочки з батьком. В ході спілкування встановлено, що дитина категорично відмовляється залишатися з батьком, а також здійснювати спільну прогулянку з батьком (арк. спр. 37).
Як встановлено з рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконними та скасування постанов, вимог, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Рослюка Т.С.: від 22.07.2019 ВП №52991158 про накладення штрафу; від 22.07.2019 ВП № 52991158 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи божника; від 22.07.2019 ВП № 52991158 про арешт коштів боржника; від 22.07.2019 ВП № 52991158 про арешт майна боржника (арк. спр. 32-36). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року залишено без змін, що не заперечується сторонами.
Судом першої інстанції також переглянуто долучені ОСОБА_1 до заяви диски із записами зустрічей призначених державним виконавцем на виконання рішення суду Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року у справі №1309/9120/12 та встановлено, що на одному із дисків записане відеозвернення дитини ОСОБА_4 , яке адресоване батьку ОСОБА_3 , у якому дитина висловлює всі свої претензії до батька, а саме ставить запитання: що на побаченні робила тьотя ОСОБА_9 , чому вона з нею бавилася, коли він сидів за комп`ютером, чому вдома у нього не було туалетного паперу, чому він годував її лише « ОСОБА_10 », чому не дав дозвіл на виїзд за кордон на відпочинок, на море. Після цього, дитина говорить, що не бажає зустрічатися з батьком і не буде ходити з ним на побачення.
Також, на підтвердження зазначених в заяві ОСОБА_1 обставин, до суду першої інстанції представник заявника долучив ухвалу з Єдиного державного реєстру судових рішень від 22.06.2017 р. у справі № 463/1891/17 р., зазначаючи, що відповідно до цієї ухвали в період з 14 червня 2017 року по 16 червня 2017 року ОСОБА_3 перебував у реанімаційному відділенні Львівської обласної психіатричної лікарні (арк. спр. 70-73).
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для визнання виконавчого листа №1309/9120/12 таким, що не підлягає виконанню немає.
Такий висновок суду відповідає вимогам закону, з огляду на таке.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення у справі є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Стаття 432 ЦПК України регулює питання щодо виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.
Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення фактичного виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.
Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом у зв`язку з їх очевидною недоцільністю.
З матеріалів справи встановлено, що як на підставу заявленої вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на небажання дитини йти до батька, що, на її думку, унеможливлює виконання судового рішення.
Ця обставина не може бути підставою для припинення виконання рішення суду, оскільки зобов`язання за виконавчим листом з цих підстав не припиняється.
Матеріали справи не містять даних, що виконавчий лист №1309/9120/12 видано помилково або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.
Так, з поданих ОСОБА_1 актів встановлено, що заявник прибувала на місце проведення виконавчих дій, приводила дитину, не перешкоджала проведенню виконавчих дій, однак, дитина відмовлялась йти до батька та залишатися з ним, тобто рішення суду фактично виконується, доступ до дитини надається.
Посилання ОСОБА_1 на те, що малолітня ОСОБА_4 не вважає за потрібне бачитись і спілкуватись з батьком не може бути підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із донькою, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з донькою перешкоджає її нормальному розвитку ні судом першої, не апеляційної інстанції встановлено не було.
Небажання дитини йти до батька не скасовує обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а причина відсутності такого бажання не є предметом дослідження під час розгляду справи за заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Відсутність психологічного та емоційного зв`язку батька з дитиною, втрата контакту батька з дитиною, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що примусове спілкування батька з дитиною, на її думку, наносить дитині моральну шкоду та впливає на її емоційний стан, засноване на припущеннях, та не містить рекомендації щодо організації виконання рішення суду, зокрема пристосування дитини до батька за участі спеціаліста-психолога, що не суперечить змісту виконавчих дій.
Доводи апеляційної скарги про те, що небажання дитини бачити батька, унеможливлюють для матері ОСОБА_1 виконання рішення суду, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі не впливають на висновки суду про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на практику Європейського суду з прав людини у справах «Хосеба ОСОБА_11 проти ОСОБА_12 », «Зоммерфельд проти Німеччини, «Ельсхольц проти Німеччини», «Марсалек проти Чехії», «Йохансен проти Норвегії», «Кірнс проти Франції», «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії», «Гружич проти Сербії» про необхідність урахування думки дитини, а також обов`язок держави вчиняти дії в найкращих інтересах дитини, однак, такі висновки Європейського суду з прав людини не стосуються стадії розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню через категоричну відмову дитини відвідувати батька та гуляти з батьком.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого листа №1309/9120/12 таким, що не підлягає виконанню та про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи те, що оскаржена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повна постанова складена 13 березня 2020 року.

Головуючий                                                                            Курій Н.М.

Судді:                                                                                     Ванівський О.М.
        
                                                               Мельничук О.Я.